КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/2383/20                                                      Головуючий 1 інстанція - Кошель Б.І.
Провадження № 22-ц/824/3250/2021                               Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
26 березня 2021 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді:               Суханової Є.М.,
суддів:                                     Гуля В.В., Сержанюка А.С.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року у справі за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, -
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У березні 2020 року Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю.
В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Білоцерківському МРЦЗ як безробітна з 10.06.2019 року. Актом №182 від 04.12.2019 року позивачем було встановлено, що відповідач у цей час перебувала у трудових відносинах з Технолого-економічним коледжем Білоцерківського національного аграрного університету, що підтверджується наказом від 31.01.2018 року №334 про затвердження складу екзаменаційних комісій, листом від 22.11.2019 року №452. 
На підставі зазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 29.01.2020 року винесено наказ про повернення відповідачем виплаченої допомоги по безробіттю, оскільки вона з 10.06.2019 року відносилась до категорії зайнятого населення та разом із тим отримала за період з 10.06.2019 року по 03.11.2019 року допомогу по безробіттю у сумі 35 201,02 грн. Вказаний наказ разом з претензією передано  ОСОБА_1 . Однак, добровільно у встановлений строк кошти відповідачем позивачу повернуто не було. 
З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь незаконно одержану допомогу по безробіттю у розмірі35 201 грн. 02 коп. та судові витрати.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року позов Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості одержану допомогу по безробіттю в сумі 35 201 грн. 02 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості судовий збір у сумі 2 102,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника - авдокатат Фатєєва А.О., подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги той факт, що відповідача ще в серпні 2018 року було призначено головою комісії зі спеціальністю «076», тобто ще заздалегідь, коли вона отримала статус безробітної та право на отримання допомоги по безробіттю (травень 2019 року). Фактичні засідання зазначеної екзаменаційної комісії на чолі з відповідачем відбувалися 12.06.2019 року, 19.06.2019 року, 20.06.2019 року, за які вона отримала 705,18 грн. Отже, на момент підписання заяви про надання статусу безробітної та заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 08.05.2019 відповідач не працювала та не отримувала жодного прибутку. 
Про ту обставину, що її ще у 2018 році обрано головою екзаменаційної комісієі ОСОБА_1 на момент оформлення статусу по безробіттю  не пам`ятала. Вважає, що залучення її на тимчасовій основі у комісії по прийманню іспитів не є підставлою для визнання її зайнятою особою та відповідно припинення виплат допомоги по безробіттю. Звернула увагу апеляційного суду на те, що жодних умисних дій щодо приховання відповідних обставин по безробіттю та зловживання нею передбаченими Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про зайнятість населення» не вчинялися. Зі свого боку жодних дій з приводу припинення відповідних виплат по безробіттю з боку Центру прийнято не було.
Свої правом на подачу відзиву Білоцерківський міськрайонний центр зайнятостіне скористався.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Так, задовольняючи позовні вимоги Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості суд першої інстанції вважав їх доведеними та обґрунтованими. Суд дійшов висновку, що неподання відповідачем відомостей про її перебування у трудових відносинах з Технолого-економічним коледжем Білоцерківського національного аграрного університету, є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення ОСОБА_1 центр зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків.
Колегія суддів, погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 зверталась до керівника Білоцерківського МРЦЗ Бобрика В.М. із заявою від 08.05.2019 року про надання (поновлення) їй статусу безробітного.
У період з 10.06.2019 року по 03.11.2019 року  ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю у сумі 35 201 грн. 02 коп., що підтверджується довідкою №44б від 13.12.2019 року, виданою Білоцерківським МРЦЗ.
Згідно Акту № 182 від 04.12.2019 року розслідування страхових випадків та обґрунтування виплат забезпечення відповідного до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» складеного провідним фахівцем з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Білоцерківського МРЦЗ Шевченко Л.М.,  ОСОБА_1 у період з 10.06.2019 року по 27.06.2019 року була головою екзаменаційної атестації здобувачів вищої освіти Технолого-економічного коледжу Білоцерківського національного аграрного університету про що свідчить наказ про затвердження складу екзаменаційної комісії №334 від 31.08.2018 року та була звільнена 27.06.2019 року по закінченню договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.
Із додатку №4 до персональної картки № 105219050800004 вбачається, що ОСОБА_1 , згідно наказу №НТ190515 від 15.05.2019 року, нараховувалася допомога по безробіттю та платежі з 15.05.2019 року до 13.11.2019 року.
Також судом встановлено, що наказом Технолого-економічного коледжу Білоцерківського національного аграрного університету №334 від 31.08.2018 року ОСОБА_1 було призначено головою екзаменаційної комісії з атестації здобувачів вищої освіти.
Судом також встановлено, що в період з 10 червня 2019 року по 27 червня 2019 року головою екзаменаційної комісії з атестації здобувачів вищої освіти ОСОБА_1 виконане навантаження - 16 год, що підтверджується копією довідки навчальної частини Технолого-економічного коледжу Білоцерківського національного аграрного університету про виконане навантаження.
Згідно даних про особу з ДРЗДСС до Персональної картки №105219050800004 в червні 2019 року ОСОБА_1 Технолого-економічним коледжем Білоцерківського національного аграрного університету їй нараховано 876,00 грн.
Білоцерківський МРЦЗ направлено  ОСОБА_1 претензію №92/1052.02/01-24 від 31.01.2020 року з пропозицією добровільно повернути незаконно отримані кошти виплачені Білоцерківським МРЦЗ у сумі 35 201 грн. 02 коп., яка залишилась без задоволення.
Так, відповідно до положеньст.1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.
Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Згідно з пунктом 9 частини першоїстатті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Згідно із частиною другоюстатті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасноподавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до частини третьоїстатті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Положенням наведеної вище статті Закону передбачено обов`язок застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому порядку як безробітні, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Виходячи із наведених законодавчих приписів, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.
Частиною першою статті 1212 ЦК Українипередбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом першим частини першоїстатті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від6 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважаєправильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав, передбачених ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.
За загальним правилом, наявність трудових відносин не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. Відтак, колегія суддів, вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості коштів у розмірі 35 201,02 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на момент звернення до відповідача забула на момент оформлення статусу по безробіттю про те, що у 2018 році її було обрано головою екзаменаційної комісії, колегія суддів оцінює критично.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у відмові у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Загалом доводи апеляційної скарги, відповідача були предметом розгляду суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також до власного тлумачення норм матеріального права, які регулюють спірні правовівдносини, та норм процесуального права. 
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
 
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               В.В. Гуль 
 
                                                                          А.С. Сержанюк