УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/17417/20
Провадження № 22-ц/4820/800/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2021 року, на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року (суддя Продан Б.Г.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені, річних відсотків за невиконання мирової угоди, 
        в с т а н о в и в :
В липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені, 3% річних та індексу інфляції за невиконання мирової угоди. Позов мотивує тим, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 затверджено мирову угоду. Однак мирова угода не виконана. У зв`язку із наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні та 3% річних, що становить 359 920,08 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2021 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) - 20 000 грн. за несвоєчасне виконання мирової угоди та 4650 грн. 20 коп. судових витрат.
Решту позовних вимог - залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково.
Доповнено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2021 року, зазначивши:
Позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) - 20 000 грн. за несвоєчасне виконання мирової угоди та 4650 грн. 20 коп. судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 305 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу. 
Решту позовних вимог - залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 26 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в позові в частині стягнення на підставі положень ст. 625 ЦК України 8958 грн. 48 коп. інфляційних витрат, 3753 грн. 60 коп. річних; судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також просить скасувати додаткове рішення від 24 березня 2021 року та ухвалити нове, яким судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам позивача.
Зазначає, що суд стягуючи кошти з ОСОБА_1 на підставі положень ст.. 625 ЦК України у рішенні не навів жодного обрахунку їх розміру. 
Звертає увагу, що ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідач 305 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу, суд переплутав позивачку з відповідачем, позовні вимоги якої, за проведеним у додатковому рішенні розрахунку були задоволенні на 5,55%.
Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, тому судом не переглядається.   
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. 
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, невиконання або неналежне виконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У відповідності до положень ч. 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України передбачені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 02.11.2017 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено мирову угоду, яку затверджено судом (а.с.15,16).
За умовами цієї мирової угоди сторони домовилися між собою, що на момент підписання даної мирової угоди вартість легкового автомобіля марки Ніссан Прімера, що належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках, становить 122 330 грн. Сторони домовились визнати право власності на легковий автомобіль марки Ніссан Прімера за ОСОБА_1 із виплатою ним на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 вартості частки автомобіля в розмірі 61 165 грн. ОСОБА_1 зобов`язується сплатити ОСОБА_2 компенсацію в сумі 61 165 грн. на її картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в наступному порядку: 2 548, 54 грн. протягом семи днів з моменту набрання законної сили ухвали про визнання даної мирової угоди; та впродовж наступних 23 місяців щомісячно впродовж 30 календарних днів, після чергової виплати, виплачувати по 2 548 грн. ОСОБА_2 зобов`язується не вимагати дострокової виплати грошової компенсації, при умові виконання ОСОБА_1 порядку сплати коштів, що визначений п. 3 даної угоди. З моменту набрання законної сили ухвали Хмельницького міськрайонного суду про визнання мирової угоди, ОСОБА_1 набуває одноособове право власності на автомобіль Ніссан Прімера, а право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку в автомобілі Ніссан Прімера припиняється. У випадку порушення ОСОБА_1 порядку виплати грошової компенсації, він сплачує на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України на день порушення, від суми заборгованості за кожний день прострочення та річні відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі однієї облікової ставки, встановленої Національним банком України від несвоєчасно сплаченої (не сплаченої) суми. Річні відсотки сплачуються пропорційно відповідній кількості днів прострочення. Порушення ОСОБА_1 порядку виплати грошової компенсації, більше ніж на 10 днів надає ОСОБА_2 право вимагати дострокової сплати компенсації в розмірі заборгованості та штрафних санкцій в судовому порядку.
На виконання вказаної мирової угоди, що затверджена судом відповідач сплатив грошові кошти в сумі 2 550 грн. 23.11.2017 року та 2 567 грн. 25.12.2017 року. В подальшому виплати коштів за мировою угодою не відбувалося.
Оскільки наступна виплата грошових кошів мала відбутися в січні 2018 року, а така не відбулася, то право дострокової вимоги сплати компенсації при поділу спільного майна та вимоги сплатити штрафні санкції в судовому порядку у позивача виникає з 11.02.2018 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боржника, що прострочив виконання грошового зобов`язання, підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України на день порушення, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором та грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Відповідно до ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.
В даному випадку, спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено шляхом укладення мирової угоди.
Разом з тим, в порушення умов п.3 Мирової угоди, що затверджена судом, відповідачем мирова угода не виконується.
Відповідно до погодженого сторонами мирової угоди графіку погашення, перший платіж повинен був бути здійсненим в наступному порядку: 2 548,54 грн. протягом семи днів з моменту набрання законної сили ухвали про визнання даної мирової угоди та впродовж наступних 23 місяців щомісячно впродовж 30 календарних днів, після чергової виплати, виплачувати по 2 548 грн., але станом на дату подання цього позову вона відповідачем не виконана та відповідні суми не сплачені.
Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за мировою угодою складає 56048 грн.
Згідно із п.6 Мирової угоди, яка затверджена судом, у випадку порушення ОСОБА_1 порядку виплати грошової компенсації, він сплачує на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України на день порушення від суми заборгованості за кожний день прострочення та річні відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі однієї облікової ставки, встановленої Національним банком України від несвоєчасно сплаченої (не сплаченої) суми. Річні відсотки сплачуються пропорційно відповідній кількості днів прострочення. 
Крім того, п.7 Мирової угоди передбачено, що порушення ОСОБА_1 порядку виплати грошової компенсації більше ніж 10 днів надає ОСОБА_2 право вимагати дострокової сплати компенсації в розмірі заборгованості та штрафних санкцій в судовому порядку. 
Таким чином, при вирішенні спору у даному провадженні правовому аналізу підлягають умови мирової угоди від 02.11.2017 року. 
Посилання відповідача на те, що ст. 625 ЦК України унеможливлює застосування даного положення, оскільки відповідальність за невиконання грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 була передбачена затвердженою судом мировою угодою є необґрунтованою. 
Беручи до уваги, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторам, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц.
Таким чином вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та надав їм належну оцінку. Висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також встановленим обставинам справи.
Посилання апелянта про скасування рішення суду від 26 лютого 2021 року в частині стягнення 8958 грн. 48 коп. - інфляційних витрат; 3753 грн. 60 коп. - % річних, оскільки суд не навів розрахунків на підставі яких він прийшов до визначення суму, є необґрунтованим. 
Суд дослідив надані позивачем розрахунки і не знайшов у них помилок. Відповідач - апелянт на спростування розрахунків позивача своїх розрахунків не навів і до суду не надав. 
В той же час судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат помилково прийнято рішення щодо стягнення всієї суми судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в той час, як відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, розмір сплаченого судового збору належало стягнути пропорційно задоволених позовних вимог, відтак судове рішення у цій частині підлягає зміні.
При розподілі судових витрат, колегія суддів враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 359 920 грн. 08 коп. та задоволено на суму 20 000 грн., тобто на 5,55% (20000*100:359920,08). 
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути в суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у сумі 258 грн. 08 коп. (4650.20*5,55:100). 
Разом з тим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правову допомогу у сумі 5194 грн. 75 коп. (5500*94.45:100). 
Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини, обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо обставин справи, однак невірне застосування процесуального закону в частині розподілу судових витрат, оскаржуване судове рішення підлягає зміні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2021 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) 258 грн. 08 коп. судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 5194 грн. 75 коп. судових витрат. 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 

Повне судове рішення складено 9 червня 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк