ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

м. Харків

справа № 639/3642/16-ц

провадження № 22-ц/818/468/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року у складі судді Єрмоленко В.Б., -
в с т а н о в и в:
У квітні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом -  АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором № НАЕDGK01270001/1 від 12.04.2007 у розмірі 11867,76 доларів США, що становить 308443,15 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором НАЕDGK01270001/1 від 12.04.2007 у розмірі 9173 доларів 92 центи США, що складається із заборгованості за кредитом - 8241,30 доларів США, заборгованості по процентам - 788,05 доларів США, заборгованості по комісії - 144,57 доларів США., а також пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 28.04.2015 по 05.04.2016 в сумі 47302 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі по 2143 грн. з кожного. В решті позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів та пені - відмовити.
В обґрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом першої інстанції недостатньо досліджено розрахунок заборгованості, який додано позивачем в якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки як вбачається з наданого розрахунку АТ КБ “ПриватБанк” не просив стягнути пеню в гривневому еквіваленті. Вказує, що пеня за договором повинна обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України — гривні. Зазначає, що розрахунок пені повинен здійснюватися кредитором за кожен день прострочення зобов`язання та в гривневому еквіваленті відповідно до курсу гривні по відношенню до курсу долара США щоденно.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АК КБ «Приватбанк» Полфьорова Я.В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджено обставини справи. Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт укладання кредитного договору, зробив правильний висновок щодо наявності підстав для стягнення заборгованості, в тому числі всіх її складових, а саме тіла, відсотків, комісії та пені. Зокрема, щодо стягнення пені вказує, що відповідно до норм чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору Банком правильно обраховано пеню, що вірно встановлено судом першої інстанції. Банком заявлено стягнення пені у гривневому еквіваленті, що відповідає вимогам законодавства в повному обсязі. 
Звертає увагу, що наявність заборгованості підтверджується наданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості, який відповідачами по справі не спростований. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З апеляційної скарги убачається, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року оскаржується ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача пені та штрафів.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що   заборгованість за кредитним договором, укладеним між Банком та  ОСОБА_1  підлягає стягненню солідарно, як з боржника, так і з поручителя. Приймаючи до уваги, що строк виконання договору в повному обсязі настав 18.01.2016 нарахована сума процентів за цей період, за даними розрахунку заборгованості, складає - 8241,30 доларів США, і заборгованістю за процентами - 788,05 доларів США, заборгованості по комісії - 144,57 доларів США.
Крім того, суд вважав за можливе стягнення пені, у межах строку позовної давності за період з 28.04.2015 по 05.04.2016 в гривневому еквіваленті щодо курсу долара США у розмірі 47 302,84 грн.
В решті вимог позову суд відмовив з огляду на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісії за кредитом припиняється, що відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18).
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає в повній мірі.
Судом установлено, що 12.04.2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАЕDGK01270001, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 12032,18 доларів США на термін до 09.04.2027, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.(а.с.19-22).
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 12.04.2007р. № НАЕDGK01270001/1, відповідно до якого поручитель зобов`язався у повному обсязі відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.25).
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору № НАЕDGK01270001 від 12.04.2007 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує та станом на 05.04.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 11867,76 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 8241,30 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1027,56 доларів США, заборгованості за комісію за користування кредитом - 204,57 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1820,04 доларів США ; штрафів в сумі 9,62 доларів США штраф (фіксована частина); 564,67 доларів США - штраф (процентна складова).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). 
       Судом встановлено, що 12.04.2007 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАЕDGK01270001, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 12032 долари США 18 центів на строк з 12.04.2007 по 09.04.2027 включно, з яких 10000 доларів на придбання будинку, а 2032,18 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми кредиту в момент надання, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Періодом сплати вважати період з «05» по «10» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти ( щомісячний платіж) по 131,27 долару США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди ( п. 7.1 договору).
       Згідно з п.7.4 договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
       Розділом 4 « відповідальність сторін» договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню. Сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
       При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову ( п. 5.4 договору).
       В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 12.04.2007 між Банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки № НАЕDGK01270001/1, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання із забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, своєчасного повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 
Позичальник ОСОБА_1 погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не виконував, чим порушив взяті за себе зобов`язання.
Згідно надано позивачем розрахунку станом на 05.04.2016 відповідач має заборгованість у розмірі 11867,76 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 8241,30 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1027,56 доларів США, заборгованості за комісію за користування кредитом - 204,57 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1820,04 доларів США ; штрафів в сумі 9,62 доларів США штраф (фіксована частина); 564,67 доларів США - штраф (процентна складова).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції недостатньо досліджено розрахунок заборгованості, який додано позивачем в якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки як убачається з наданого розрахунку АТ КБ “ПриватБанк” не просив стягнути пеню в гривневому еквіваленті. Вказує, що пеня за договором повинна обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України — гривні. Зазначає, що розрахунок пені повинен здійснюватися кредитором за кожен день прострочення зобов`язання та в гривневому еквіваленті відповідно до курсу гривні по відношенню до курсу долара США щоденно.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості стягнення пені в гривневому еквіваленті щодо курсу долара США з огляду на таке.
       Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
       Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.
       Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
       Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
       Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
       Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
       При цьому Основний Закон України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
       У наведеному розрахунку заборгованості за кредитним договором, у тому числі пені, вказаний її гривневий еквівалент за курсом долара США, установленим НБУ на час розрахунку.
       Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. 
Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.
       Вирішуючи питання щодо стягнення пені, суд першої інстанції правильно посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. 
       У мотивувальній частині судового рішення наведено розрахунки заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів та пені, в іноземній валюті з переведенням її в національну за курсом, установленим НБУ на час розрахунку.
       Такий висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені, є правильним та узгоджується з вимогами частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України.
       Також вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17.
       Оскільки оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів відмовлено, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
       Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року в частині стягнення штрафів та пені - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                   О.В. Маміна 

Судді:                                                                                           С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення складено 03 червня 2021 року.