ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4777/21 Справа № 185/3687/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Павлоградсьго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Павлоградська районна державна адміністрація, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 липня 1970 року вона працювала в Дніпропетровському філіалі інституту «Укргорстройпроект». 27 березня 1971 року рішенням правління колгоспу XXII Партз`їзду їй була виділена присадибна земельна ділянка розміром 0,15 га, на якій на засіданні виконкому Межиріцької сільської Ради депутатів трудящих  від 07 квітня 1971 року наданий дозвіл на будівництво житлового будинку, а 18 травня 1971 року Проектно-конструкторське архітектурно-планувальне бюро районної державної адміністрації видало свідоцтво на забудову № НОМЕР_1 земельної ділянки площею 0,15 га на АДРЕСА_1 , 25 травня 1971 року видано схематичний план забудови. 07 січня 1987 позивач отримала генеральний план (схема) на будівлі, поверховий план та експлікацію внутрішніх площ до плану будинку на АДРЕСА_2 , а 08 січня 1987 року – зведений акт вартості будівель та споруд. 
Рішенням виконкому Павлоградської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1987 року № 31 за нею визнано право власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 . 20 лютого 1987 року виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Дніпропетровської області видав їй свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок, зареєстроване БТІ 20 лютого 1987 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 , після їх смерті вона спірним будинком не користувалася, дозволивши безоплатно проживати в ньому ОСОБА_1 . 
У листопаді 2017 року їй стало відомо, що відповідач готує документи на продаж спірного будинку та стверджує, що є власницею цього майна. Наполягаючи, що саме вона є власником спірного будинку, просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої приватної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами на АДРЕСА_3 (далі – житловий будинок, будинок), видане 23 грудня 1992 року Павлоградською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_3 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, видане ОСОБА_5 25 грудня 1992 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за номером 4959; визнати недійсним договір дарування від 13 січня 1993 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , посвідчений Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за номером 46; витребувати у ОСОБА_1 на її користь вказаний будинок; визнати за нею право власності на цей житловий будинок; визнати незаконним та скасувати рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року № 248-19/VII «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 »; визнати незаконним та скасувати рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року № 326-10/VII «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 »; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинок і закрити відповідний розділ (реєстраційний номер майна 23782567) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на АДРЕСА_4 , кадастровий номер 1223584500:03:003:0354, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), і закрити відповідний розділ (номер запису про право власності 28174227) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Рішенням Павлоградсьго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право особистої приватної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_3 , видане на ім`я ОСОБА_3 23 грудня 1992 року Павлоградською районною державною адміністрацією. 
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , видане ОСОБА_5 25 грудня 1992 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4959.
Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_5 (даритель) і ОСОБА_1 (обдарована), посвідчений 13 січня 1993 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 46, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_3 . 
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_4 . 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_4 . 
Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_4 та закрито відповідний розділ (реєстраційний номер майна 23782567) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. 
Вирішено питання про судові витрати у справі. 
Не погодившись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що свідоцтво про право власності позивача викликає сумніви, оскільки свідоцтво датовано 20 лютого 1987 року, тоді як бланк свідоцтва виготовлений лише 24 березня 1987 року. Крім того, в свідоцтві про право власності та господарських книгах наявні розбіжності щодо по-батькові особи.
Крім того, судом залишено поза увагою, що позивачем пропущено строк позовної давності. Позивачу було відомо, що будинок був оформлений на батька, а згодом матір отримала свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично відмовилися від спадщини після смерті батька на користь батька. 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 14 липня 2020 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня  2020 року скасував і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
       Апеляційний суд мотивував постанову тим, що позивач першочергово просила суд визнати недійсним свідоцтво про право особистої приватної власності на спірний будинок, видане 23 грудня 1992 року на ім`я ОСОБА_3 , однак Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області як орган, який видав оскаржуване свідоцтво, не була залучена до участі у справі як співвідповідач, що на стадії апеляційного провадження є підставою для відмови в позові.
Постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що ОСОБА_6 була надана присадибна земельна ділянка розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 9).
       07 квітня 1971 року виконавчим комітетом Межиріцької сільської Ради депутатів трудящих їй наданий дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,15 га, що підтверджується копією виписки з протоколу № 7 виконкому (т. 1 а.с. 10).
       Проектно-конструкторським архітектурно-планувальним бюро Павлоградської районної державної адміністрації позивачу видано свідоцтво на забудову від 18 травня 1971 року № 75 земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією дублікату (т. 1 а. с. 11), а 25 травня 1971 року - схематичний план забудови по АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 12).
       07 січня 1987 року позивачу виданий генеральний план (схема) будівель по АДРЕСА_2 та поверховий план (т. 1 а.с. 13).
       08 січня 1987 року на ім`я позивача складений звідний акт вартості будівель та споруд та експлікація внутрішніх площ до плану будинку по АДРЕСА_2 ( т. 1 а. с.15-16).
        ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками сторін у справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, свідоцтв про шлюб, актового запису про смерть ОСОБА_3 ( т. 1 а.с. 19-20, 86, 130-131).
       В погосподарських книгах Межиріцької сільської ради № 19 за 1974-1976 роки (т. 2 а. с. 110-111) та № 27 за 1977-1979 роки ( т. 2 а. с. 102-103) в господарстві по АДРЕСА_1 без номеру позивач вказана головою сім`ї, члени сім`ї вказані її чоловік та син. В погосподарський книзі № 20 за 1980-1982 роки позивач вказана головою сім`ї , а членами сім`ї записані батько і мати сторін по справі та відповідач по справі і її чоловік ( т. 2 а.с. 107 - 109). В погосподарській книзі № 20 за 1983-1985 роки головою сім`ї спочатку вказана позивач, а серед членів сім`ї записані батько і мати сторін по справі, відповідач, потім голову сім`ї змінено на батька, назва АДРЕСА_1 , номер будинку не зазначений ( т. 2 а. с. 104-106). В погосподарській книзі № 20 за 1986-1990 роки в господарстві по АДРЕСА_4 без зазначення номеру будинку головою сім`ї спочатку записаний батько сторін по справі, а потім їх мати. В усіх цих записах вказаних № 170 поземельної шнурової книги.
       З копії земельної шнурової книги колгоспу ім. 22 з`їзду КПРС с. Межиріч вбачається, що під номером 170 числиться ОСОБА_2 ( т. 1 а.с . 99-100).
       Рішенням виконкому Павлоградської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1987 року № 31 «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами с. Межирічі Павлоградського району» визнано право власності на житлові будинки за громадянами с. Межирічі згідно списків в кількості 309 будинків ( т. 1 а.с. 231). Додатком до даного рішення являється «Список громадян с. Межирічі Павлоградського району за якими визнано право власності на житлові будинки» у якому значиться ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 232-239).
       Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 20 лютого 1987 року, виданого виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1987 року №31, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 належить позивачу ( т.1 а. с.8). На свідоцтві є реєстраційний напис про реєстрацію Павлоградським бюро технічної інвентаризації даного будинку за позивачем за № 1-266/266 від 20 лютого 1987 року.
       До рішення виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1987 року № 31«Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами с. Межирічі Павлоградського району» також додано список громадян з назвою «Список про наявність домоволодінь по Межиріцькій сільській раді народних депутатів», в якому під номером 478 зазначений ОСОБА_3 (т.1 а.с . 241- 250, т. 2 а. с. 2).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ( т. 2 а. с. 29). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 ( т. 1 а. с. 24).
       23 грудня 1992 року Павлоградською районною державною адміністрацією на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів від 16 лютого 1987 року № 31 на ім`я померлого ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , яке зареєстроване Павлоградським БТІ 23 грудня 1993 року (т. 2 а.с. 31).
       25 грудня 1992 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_3 , зареєстроване в реєстрі за № 4959 , яке зареєстровано в БТІ 05 січня 1993 року (т. 2 а.с. 33).
       В матеріалах спадкової справи № 270, заведеної після померлого ОСОБА_3 , є довідка виконавчого комітету Межиріцької сільської ради від 22 грудня 1992 року, видана ОСОБА_5 про те, що вона являється головою робочого двору по АДРЕСА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т. 2 а.с. 30). Така ж довідка є в матеріалах інвентаризаційної справи № 9195 на домоволодіння АДРЕСА_5 , копію якої надано КП «Павлоградське МБТІ» (а.с. т.1 а.с.151). Проте, згідно інформації погосподарських книг позивач і її батько обчислювалися в одному будинку по АДРЕСА_4 без номеру. На час смерті батька в погосподарській книзі номер будинку не значився, а позивачу було видано свідоцтво про право власності на будинок з АДРЕСА_2 , тому видача довідки від 22 грудня 1992 року призвала до створення двох адрес на один будинок.
       13 січня 1993 року ОСОБА_4 за договором дарування, посвідченим Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за № 46, подарувала житловий будинок по АДРЕСА_3 відповідачу ОСОБА_1 право власності на який зареєстровано в КП Павлоградське БТІ 18 січня 1993 року (т. 1 а.с. 122-123).
       З відповіді КП «Павлоградське бюро технічної інвентаризації» від 11 жовтня 2018 року №131 слідує, що 30 травня 2008 року відповідач на підставі довідки виконкому Межиріцької сільської ради № 1416 від 29 травня 2008 року про зміну нумерації будинків, замовила перереєстрацію договору дарування від 13 січня 1993 року щодо будинку АДРЕСА_5 , яку було здійснено ( т. 1 а.с. 148-149). Тобто будинок по АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 .
       Відповідно копії до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 червня 2008 року за відповідачем зареєстроване 30 травня 2008 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с. 125).
       Рішенням виконавчого комітету Межиріцької сільської ради від 27 листопада 2013 року «Про впорядкування адресного господарства Межиріцької сільської ради» змінено нумерацію будинку АДРЕСА_2 на АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с . 17 -18 ).
       Таким чином, будинок АДРЕСА_2 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 20 лютого 1987 року, на даний час також має номер № 72.
       У відповіді КП «Павлоградське бюро технічної інвентаризації» від 11 жовтня 2018 року №131 вказано, що будинок АДРЕСА_2 , який зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності № НОМЕР_2 , виданого 20 лютого 1987 року виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради та будинок АДРЕСА_4 , який зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 13 січня 1993 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою за № 46 – це один той самий будинок.
       Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 березня 2018 року за відповідачем на підставі договору дарування від 13 січня 1993 року зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_4 ( т. 1 а. с. 59) .
       Рішенням Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року № 248-19/VII «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » та від 21 вересня 2018 року №326-10/VII «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 » відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, затверджено цю документацію та передано їй у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_4 (т. 2 а. с. 126-127).
       Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 квітня 2019 року за відповідачем на підставі рішення Межиріцької сільської ради від 21вересня 2018 року №326-10/VII зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223584500:03:003:0354, розташовану по АДРЕСА_4 ( т. 2 а.с. 119-121).
       За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.
       Спірні відносини виникли 23 грудня 1992 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.
       Статтею 49 ЦК УСРСР було встановлено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
       Статтею 55 ЦК УСРСР власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.
       Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
       З огляду на встановлені фактичні обставини справи та приймаючи до уваги наведені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок було видане ОСОБА_6 20 лютого 1987 року, її право власності підлягає захисту, тому видане 23 грудня 1992 року Павлоградською районною державною адміністрацією свідоцтво про право особистої приватної власності на ім`я ОСОБА_3 , Другою павлоградською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину від 25 грудня 1992 року ОСОБА_4 , а також договір дарування від 13 січня 1993 року необхідно визнати недійсними та скасувати, спірний будинок витребувати у відповідача на користь позивача, скасувавши державну реєстрацію права власності за відповідачем на даний будинок.
       Доводи апеляційної скарги про те, що свідоцтво про право власності позивача викликає сумніви, оскільки свідоцтво датовано 20 лютого 1987 року, тоді як бланк свідоцтва виготовлений лише 24 березня 1987 року, крім того, в свідоцтві про право власності та господарських книгах наявні розбіжності щодо по - батькові особи, підлягають відхиленню, оскільки таке свідоцтво є чинним та відповідачем не оспорювалось. Дата видачі бланку свідоцтва не має юридичного значення для вирішення спору, а наявні розбіжності у прізвищі позивача не є суттєвими, оскільки у погосподарських книгах головою сім`ї зазначена позивач з посиланням на один і той номер поземельної шнурової книги, під яким прізвище прізвище та ім`я зазначено позивача, але прізвище « ОСОБА_8 ».
       Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності підлягають відхиленню, оскільки позивач зазначає, що про порушення свого права дізналася з відповіді Межиріцької сільської ради від 23 січня 2018 року № 114, тому з позовом вона звернулася в межах встановленого статею 261 ЦК України строку. Посилання відповідача на те, що позивачу було відомо, що будинок був оформлений на батька, а згодом після смерті батька перейшов у власність матері, так як позивач та відповідач відмовилися від спадщини на користь матері, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів.
       За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майнові права позивача на спірний будинок підлягають захисту.
       Разом з тим, в частині визнання за позивачем права власності на спірний будинок, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на наступне.
       Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). 
       Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
       Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
       Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності, є неефективними. 
       Аналогічні висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
       Таким чином, оскільки рішення суду про витребування майна з незаконного володіння особи є підставою для реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно та є ефективним способом захисту, рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на спірне майно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Павлоградсьго міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року в частині позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_4 — скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова