ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р.	Справа № 520/11638/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., повний текст складено 22.12.20 року) по справі № 520/11638/2020
за позовом            Головного управління ДПС у Харківській області  
до         фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- стягнути до бюджету України з ФОП ОСОБА_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 250 618,04 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 позов задоволено.
ФОП ОСОБА_1 (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням   суду першої інстанції,  подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на порушення  норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що податковим органом порушено процедуру звернення до суду, оскільки податкова вимога на суму 250 618,04 грн. не складалася та не направлялося відповідачу. На час подання позову (11.08.2020) позивач не набув права на примусове стягнення суми боргу за податковим повідомленням - рішенням від 12.05.2020, оскільки не сплив 60-денний строк для добровільної сплати з дня його вручення, що не взято до уваги судом першої інстанції.
Також зазначає, що податковим органом винесена податкова вимога  в 2011р. на суму 2 090 476, 47 грн., проте під час вирішення справи судом першої інстанції не з`ясовано,  чи  був погашений борг у 2011 році в повному обсязі та чи були підстави, у зв`язку з цим, для складання нової податкової вимоги, а також не з`ясовано обставини її вручення .
Також вважає, що ГУ ДПС у Харківській області подано позов з пропуском строку, встановленому ч. 2 ст. 122 КАС України. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до  ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 05.08.2003 зареєстрований як фізична  особа - підприємець та перебуває на обліку в ГУ  ДПС у Харківській області, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 12-13).
Контролюючим органом проведено ряд перевірок здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , за результатами яких визначено податкові зобов`язання та прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:
- № 0038831307 від 22.02.2018, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 213 652,84 грн, за затримку реєстрації податкових накладних (а.с. 19-35);
- № 0059445606 від 19.08.2019, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 17 795,18 грн, за затримку реєстрації податкових накладних (а.с. 37-41);
-№ 0055995606 від 12.05.2020, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн, за неподання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2020 року (а.с. 44-47).
Зазначені вище податкові повідомлення - рішення позивачем не оскаржувались, є чинними, визначені ними суми грошових зобов`язань є узгодженими, проте у строки, визначені законодавством, не сплачені.
З підстав не сплати виниклої у відповідача заборгованості, ГУ ДПС у Харківській області звернулося до суду із позовом про стягнення податкового боргу в  сумі 250 618,04 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позовних вимог. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно п. 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п. 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Пунктом 56.18. ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У відповідності з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.
Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).
Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.
При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.
Аналіз норм діючого у період виникнення спірних правовідносин законодавства, що регламентує процедуру, яка передує виникненню у податкового органу права на стягнення сум податкового боргу, дає підстави стверджувати про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу.
Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу форми "Ф" № 1/1 від 11.01.2011 на суму 8 993,30 грн, яка отримана ним 15.01.2011, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49).
Доказів оскарження вказаної вимоги судом не встановлено, отже вимога є чинною,  недійсною не визнавалась,  з дати її винесення податковий борг відповідачем не погашався та не переривався (а.с. 50-63).
Таким чином, податковим органом підтверджено обставини безперервності податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого направлялась податкова вимога, до звернення до суду з даним позовом.
Доводи апелянта щодо відсутності належних доказів отримання ним податкової вимоги, оскільки в корінці вимоги, наявної в справі, не міститься відмітки про отримання,  не спростовують висновків суду, а не проставлення податковим органом такої відмітки в корінці не свідчить про неотримання останньої відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що податковим органом порушено процедуру звернення до суду з вимогами про стягнення боргу, оскільки ним не складалась податкова вимога на суму позовних вимог,  колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України якщо після направлення податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, а саме: з метою погашення податкового боргу було сформовано податкову вимогу, проте зазначені заходи не призвели до задовільного результату - сума боргу відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Згідно з пунктом  41.2  статті  41 ПК України  органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.
Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп.  20.1.34  п.  20.1. ст.  20 ПК України).
Відповідно до пункту  95.1  статті  95 ПК України  контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За приписами пункту  95.3  статті  95 ПК України  стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду. 
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк. Цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Спеціальним законом в межах спірних правовідносин, яким регулюються строки звернення до суду є Податковий кодекс України, за положеннями п. 102.4 ст.102 якого, грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом може бути стягнено протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Таким чином, приписи пункту 102.4 статті 102 ПК України надають контролюючому органу право на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою особи у самостійному погашенні грошового зобов`язання, протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.
Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений статтею 102 ПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  позов ГУ ДПС у Харківській області про стягнення податкового боргу подано в межах строків звернення до суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про передчасне звернення податкового органу до суду про стягнення заборгованості за податковим повідомленням - рішенням від 12.05.2020 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 95.2. ст. 95 ПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 12.05.2020 отримано ОСОБА_1 12.06.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48).
З вимогами про стягнення податкового боргу, зокрема, за вказаним рішенням, податковий орган звернувся до адміністративного суду 02.09.2020, що свідчить про дотримання ним строку, передбаченого ст. 95 ПК України. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Харківській області.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 520/11638/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  26.04.2021 року