КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року                                                                                                                         місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/24222/19                                            
номер провадження: 22-ц/824/7825/2021                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у складі судді Шереметьєвої Л.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до  товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», реєстратора комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусейна Азіз Огли про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом   до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» (далі - ТОВ «ЮК ПІК»), державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Г.А. Огли про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .    
18 травня 2006 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»  (далі - ТОВ «Укрпромбанк») був укладений кредитний договір, на забезпечення виконання умов якого в цей самий день, 18 травня 2006 року, був укладений іпотечний договір,  за умовами якого вищевказані належні йому на праві власності квартири були передані в іпотеку банку.
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за кредитним договором та договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк».
11 січня 2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону), між ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «ЮК ПІК» укладено договір купівлі-продажу майнових прав.
15 серпня 2019 року йому стало відомо про те, що в порядку позасудового врегулювання спору ТОВ «ЮК ПІК» на підставі іпотечного договору зареєстрував на себе право власності на належні йому квартири; реєстрацію права власності 07 травня 2019 року здійснило комунальне підприємство «Світоч» міста Києва в особі реєстратора Алієва Г.А. Огли.
Вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки 24 квітня 2019 року він, як власник об`єкта нерухомого майна, подав заяву про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.  У такому випадку проведення реєстраційних дій мало бути зупинено на строк не менше десяти робочих днів, однак реєстратор всупереч вимог закону здійснив реєстраційні дії через сім робочих днів.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він  є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Іпотекодержателем вимога про усунення порушень йому не надсилалася, оцінка квартир не проводилася, що є порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».
На момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у районному суді існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором (справа № 760/4781/19) за його позовом до ТОВ «ЮК ПІК» про визнання зобов`язань частково недійсними.
Також позивач зазначав, що ТОВ «ЮК ПІК» не є банком чи фінансовою установою, тому не мало права реєструвати на себе право власності на квартири, як іпотекодержатель.
Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46760330 від 07 травня 2019 року, індексний номер: 46760240 від 07 травня 2019 року, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Г.А. Огли.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державним реєстратором при вчиненні реєстраційних дій не було допущено порушень встановленого законом порядку їх вчинення.  Оспорювані позивачем реєстраційні дії були проведені 07 травня 2019 року, тобто в строк, який перевищує 10 днів з моменту подачі ним заяв державному реєстратору та неподання ним рішення суду про зупинення реєстраційних дій.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. 
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46760330, від 07 травня 2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46760240, від 07 травня 2019 року, прийняті державним реєстратором комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієвим Г.А. Огли про реєстрацію за ТОВ «ЮК ПІК» права власності на квартиру  АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «ЮК ПІК» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що оспорювані позивачем реєстраційні дії були проведені 07 травня 2019 року, тобто в строк, який перевищує 10 днів з моменту подачі ним заяв державному реєстратору та неподання ним рішення суду про зупинення реєстраційних дій, тому висновок суду, що дії державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій не відповідали вимогам закону, є передчасним. Крім того, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, не дослідив і не з`ясував, чи виконано рішення суду від 22 травня 2013 року про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2006 року, чи не буде подвійного стягнення, чи наявна у позивача кредитна заборгованість. А якщо так, то які суми нараховувались після ухвалення цього рішення для позасудового звернення стягнення у вимозі про усунення порушення, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника дострокової вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, провадження № 14-10цс18). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за заявою власника об`єкта нерухомого майна було накладено заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Вказує, що 24 квітня 2019 року він подав заяву власника про заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартир, а тому з урахуванням вимог ч.8 ст.18, ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на квартири за ТОВ «ЮК ПІК» 07 травня 2019 року, оскільки з моменту накладення заборони власника за заявою до переходу права власності на квартири до ТОВ «ЮК ПІК» пройшло всього 7 робочих днів.   
Вказує, що судом не надано належного обґрунтування тому, що оцінка іпотеки повинна бути офіційно зареєстрована, що передбачено Порядком ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затверджених наказом ФДМУ від 17 травня 2018 року № 658. Крім того, вказує, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Також, вказує, що вартість іпотечного майна набагато вища ніж розмір заборгованості за кредитним договором.
Директор ТОВ «ЮК ПІК» ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав суду доказів того, що була накладена заборона вчинення реєстраційних дій щодо власника об`єкта нерухомого майна на момент прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також зазначає, що згідно з п.п.4 п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, відомості про зупинення реєстраційних дій за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав також розміщуються на веб-порталі Мін`юсту для доступу до них заявника з метою їх перегляду, завантаження та друку відповідного рішення суду чи заяви власника об`єкта нерухомого майна. Однак таких відомостей позивач суду не надав, а наявність лише заяви позивача про заборону вчинення реєстраційних дій не може бути доказом, що така заборона була накладена. Крім того, позивач неодноразово звертався до реєстратора із заявою про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Черленюх Л.В. про зупинення державної реєстрації прав. Однак позивач так і не надав реєстратору рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, що суперечить вимогам п.п.7 п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.             
Вказує, що позивач не надав належних доказів того, що звіт про оцінку предмета іпотеки не зареєстрований у єдиній базі даних звітів про оцінку, яка відповідно до ч.1 ст.8 Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку забезпечує реєстрацію звітів про оцінку, складених суб`єктами оціночної діяльності для цілей оподаткування. Зазначає, що набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не оподатковується, а тому реєстрація звіту про оцінку майна не потребується.    
Зазначає, що державному реєстратору були надані всі, передбачені законом документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації, у зв`язку з чим державним реєстратором на законних підставах проведено державну реєстрацію права власності. Вказує, що посилання позивача на існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, то вказана обставина не передбачена Законом України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» як підстава для відмови у проведені реєстрації права власності. Вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що ТОВ «ЮК ПІК»  не є банком чи фінансовою установою у розумінні п.7 ч.4 ст.24 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому не може бути іпотекодержателем, оскільки згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №28-2886/17 від 03 лютого 2017 року щодо учасників відкритих торгів (аукціонів) з продажу прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання, з моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21 листопада 2016 року №2526, придбавати права вимоги за цими договорами за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. Крім того, правомірність договорів про відступлення права вимоги позивачем не оспорюється та не є предметом даного спору. З урахуванням наведеного просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач у справі державний реєстратор комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієв Г.А. Огли не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної  скарги до апеляційного суду не направив. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Державний реєстратор комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієв Г.А. Огли в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся апеляційним судом за адресою його місця знаходження: АДРЕСА_3 , однак судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.7-8, т.2).
Відповідно до  п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, державний реєстратор комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієв Г.А. Огли   вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Г.А. Огли  такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.   
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                 18 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», був укладений кредитний договір №131/ПВ-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 142 160 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,25% річних, на строк до                      17 травня 2011 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 18 травня 2006 року між ОСОБА_1  та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належні йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_4 .
Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому поверненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлений кредитним договором строк.       
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку», відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за кредитним договором та договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк».
Судом першої інстанції встановлено, що основне зобов`язання за умовами кредитного договору позивачем не виконане.    
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 травня 2013 року у справі № 2609/26037/12 задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь  ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 144 813 грн 98 коп. з урахуванням виплачених сум. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1 448 грн 11 коп.
11 січня 2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону) між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЮК ПІК» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до ТОВ «ЮК ПІК» перейшло право вимоги за кредитним договором від 18 травня 2006 року, укладеним із ОСОБА_1 .
Того ж дня,  укладено договори про відступлення прав вимоги за договором поруки від 18 травня 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 , а також за іпотечним договором іпотеки від 18 травня 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2019 року ТОВ «ЮК ПІК» було направлено на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2006 року                                 (а. с.79-83, т.1).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначений лист був особисто отриманий ОСОБА_1 22 січня 2019 року (а.с.84, т.1).
05 квітня 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночний стандарт» (далі - ТОВ «Оціночний стандарт») були складені два звіти про оцінку нерухомого майна - спірних квартир, які є предметом іпотеки (а.с.86-87, т.1).
24 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Євгеньєвій О. М. заяву власника про заборону вчинення реєстраційних дій щодо належних йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 та квартири  АДРЕСА_4 (а.с.29-32, т.1).
07 травня 2019 року державним реєстратором К.П. «Світоч» міста Києва Алієва Г.А. Огли було зареєстровано право власності на зазначені вище квартири за ТОВ «ЮК ПІК».
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.3 Закону України «Про іпотеку»).
У ст.33 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від                         25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя  на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що вищевказані вимоги закону ТОВ «ЮК ПІК», як іпотекодержателем, були виконані, оскільки вимога про усунення порушень іпотекодавцю ОСОБА_1 надсилались та була ним отримана.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав   і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:  відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
За таких обставин реєстрація права власності на квартири, які є предметом іпотеки, у порядку виконання умов іпотечного договору, не є порушенням Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а дії відповідачів є такими, що відповідають вимогам закону.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки відповідачем були дотримані вимоги закону, визначені ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.
Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.
Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.
Судом встановлено, що рішеннями про зупинення державної реєстрації прав                        № 45025462 та № 45025497 від 11 січня 2019 року на підставі заяв ОСОБА_1 приватним нотаріусом Черленюх Л.В., як державним реєстратором, на виконання вимог ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» була зупинена державна реєстрація прав.
24 квітня 2019 року позивач подавав дві заяви про заборону вчинення реєстраційних дій приватному нотаріусу Євгеньєвій О.М.
Разом з тим, доказів прийняття рішення за поданими ним заявами  ОСОБА_1 суду не надав, а, звертаючись до суду, не спростовував, що рішення суду про зупинення реєстраційних дій державному реєстратору у встановлений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень строк ним подано не було.
Установивши, що оспорювані позивачем реєстраційні дії були проведені 07 травня 2019 року, тобто в строк, який перевищує 10 днів з моменту подачі ним заяв державному реєстратору та неподання ним рішення про зупинення реєстраційних дій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій відповідали вимогам закону.
 Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за заявою власника об`єкта нерухомого майна було накладено заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна, є необґрунтованими з наведених вище підстав.  
Судом першої інстанції встановлено, що  05 квітня 2019 року ТОВ «Оціночний стандарт» були складені два звіти про оцінку нерухомого майна - спірних квартир, визначена у цих звітах вартість майна позивачем не оспорювалась.
Судом встановлено, що оцінка проведена згідно поряду, визначеного ст.37 Закону України «Про іпотеку», а саме, суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Оціночний стандарт»,  право якого на проведення оцінки майна підтверджене Сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №795/18 від 16 жовтня 2018 року, виданим Фондом державного майна України, а також іменним Сертифікатом Українського товариства оцінювачів №2019.
Згідно Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 658 від 17 травня 2018 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 року за № 677/32129, визначено  механізм ведення Фондом державного майна України єдиної бази даних звітів про оцінку, реєстрації в ній звіту про оцінку майна, складеного для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), у випадках, передбачених Податковим кодексом України, розміщення, використання, зберігання в ній інформації зі звіту про оцінку майна та документів про нерухоме, рухоме майно та майнові права, а також механізм взаємодії єдиної бази даних звітів про оцінку з авторизованими електронними майданчиками.
Відповідно до положень вказаного вище Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, нотаріуси або особи, які вчиняють дії щодо операції з відчуження об`єктів рухомого майна, здійснюють перевірку реєстрації звіту про оцінку в Єдиній базі, наявності присвоєння звіту про оцінку унікального номера шляхом звіряння інформації з отриманого ними звіту про оцінку у паперовій формі з відображеною у відповідних полях Єдиної бази інформацією про об`єкт оцінки (в тому числі інформацією про оціночну вартість).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов`язок перевірки реєстрації звіту покладено на реєстратора при вчиненні реєстраційних дій, а не особою, яка звернулася за їх вчиненням.
Однак позивачем не надано доказів невнесення звітів про оцінку майна до єдиної бази даних звітів про оцінку.  
За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належного обґрунтування тому, що оцінка іпотеки повинна бути офіційно зареєстрована, що передбачено Порядком ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, з наведених вище підстав.  
По справі встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 травня 2013 року у справі № 2609/26037/12 задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь  ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 144 813 грн 98 коп. з урахуванням виплачених сум. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1448 грн 11 коп.
При апеляційному розгляді справи встановлено та не заперечується сторонами,що заочне рішення Солом`янського районного суду міста  Києва від 22 травня 2013 року позивачем не виконане.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) сформулювала такий висновок, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність невиконаного заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 травня 2013 року про стягнення заборгованості не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та не є подвійним стягненням заборгованості.
Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та  положень Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, реєстратор під час проведення реєстраційних дій не перевіряє обґрунтованість нарахування сум за кредитним договором та наявність заборгованості за цим договором.
Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що  вартість іпотечного майна набагато вища ніж розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки вказані обставини не є підставою для скасування реєстраційних дій, так як  реєстратор не перевіряє заборгованість та не встановлює співмірність заборгованості з вартістю майна.
До того ж колегія суддів враховує, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як не співмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.   
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від                       04 листопада 2015 року у справа № 6-340цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі №564/2708/14-ц (провадження №63-3191св18) .
Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий
 
Судді: