Дата документу 28.04.2021 Справа № 336/1858/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/1858/18	Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.	
Пр. № 22-ц/807/770/21	Повний текст рішення складено 21.11.2020 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Любіченковський Олег Олександрович про визнання права власності на майно в порядку спадкування
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив на підставі ст. 1216, 1218, 1223, ч. 1 ст. 1297 ЦК України визнати за ним право власності на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на 31/50 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на праві особистої власності ОСОБА_3 належало 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 31/50 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, відкрилася спадщина за заповітом від 14.08.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В.,згідно якого ОСОБА_3 заповів усе належне йому майно позивачу ОСОБА_2 .
Протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини, позивач звернувся до приватного нотаріуса Любіченковського О.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Постановою нотаріуса від 08.02.2018 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Марко Я.Р. (т.с. 1 а.с. 25).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 56) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.
08.04.2019 року в автоматизованому суддею Галущенко Ю.А. у цій справі замінено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 229).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року замінено неналежного відповідача у цій справі - Запорізьку міську раду на належного відповідача - ОСОБА_1 (т.с. 2 а.с. 17).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2020 року (т.с. 2 а.с. 47-54) позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на 31/50 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись фактично лише на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 70-74) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_2 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 101).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 25 січня 2021 року (т.с. 2 а.с. 107), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 109), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів).
Позивач та третя особа (нотаріус) не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 28 квітня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином (т.с. 2 а.с. 116, 118) позивач та третя особа (нотаріус) не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача та третьої особи (нотаріуса) і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю відповідача ОСОБА_1 , представника останньої -  ОСОБА_5 (т.с. 2 а.с. 60) та представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Василега І.М. (т.с. 2 а.с. 121).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 16, 328, 370, 1216-1218, 1223,1268 ЦК України, ,ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259, 265, 353, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Четвертої Державної Запорізької нотконтори 30.03.1979 р. за реєстровим № 1-614, ОСОБА_3 на праві власності належало 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ (т.с. 1 а.с. 15-16).
На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.09.2012 р., виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1114, ОСОБА_3 на праві власності належало 31/50 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ (т.с. 1 а.с.17-18).
14.08.2014 р. ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 512, за яким усе майно заповідав ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 5).
Як передбачено ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст. 1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.
Як передбачено ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом, право на спадкування мають особи, які визначені у заповіті.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с.75), відкрилася спадщина за заповітом, яку позивач прийняв, подавши 27.11.2017 р. приватному нотаріусу Любіченковському О.О. заяву про прийняття спадщини за заповітом (т.с. 1 а.с. 89).
З матеріалів спадкової справи № 9/2017 до майна померлого ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Любіченковським О.О., судом першої інстанції було правильно встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась донька померлого ОСОБА_1 (а.с. 69), якій 08.09.2017 р. було повідомлено про наявність заповіту ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  (т.с. 1 а.с. 87).
Оригінал заповіту був досліджений судом першої інстанції у судовому засіданні та судом першої інстанції було встановлено, що за формою і змістом він повністю відповідає долученій до матеріалів справи копії.
Також в оригіналі судом першої інстанції було досліджено матеріали технічних паспортів на спірні об`єкти індивідуального будівництва та звіти щодо оцінки майна, які за формою і змістом повністю відповідають долученим до матеріалів справи копіям.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що на час розгляду справи відомостей про скасування заповіту ОСОБА_3 від 14.08.2014 р., або його оспорювання у судовому порядку, суду першої інстанції не надано.
Постановою нотаріуса від 08.02.2018 р. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 через відсутність оригіналів документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно,яким є нерухомість (т.с. 1 а.с. 106).
Як роз`яснено п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції: у розпорядженні ОСОБА_2 відсутні оригінали документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, яким є нерухомість,оскільки вони перебувають у володінні відповідача ОСОБА_1 .
З наданих ОП ЗМБТІ на запити нотаріуса копій правовстановлюючих документів (т.с. 1 а.с. 15 -18) судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 на час смерті на праві особистої власності належали 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1, 31/50 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 ,право власності було набуто у встановленому законом порядку, пройшло державну реєстрацію.
Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , якою завершена процедура нотаріального розгляду його заяви про це, перешкоджає позивачу захистити спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ним права власності на успадковану нерухомість, що відповідає приписам ст. 16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
В силу вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1); у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2).
Тому, саме ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом (дочка, свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 74), яка своєчасно 15.08.2017 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (заява, копія т.с. 1 а.с. 69) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 75), при вищевикладених встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи є належним відповідачем у цій справі.
Суд першої інстанції провів саме заміну неналежного відповідача Запорізької міської ради належним - ОСОБА_1 у цій справі з дотриманням вимог ст. 51 ЦПК України: за клопотанням сторони позивача (т.с. 1 а.с. 247) ухвалою від 09 грудня 2019 року (т.с. 2 а.с. 17).
ОСОБА_1 не має права на обов`язкову частку у вищезазначеній спадщині, що відкрилась після смерті її батька. Вищезазначений заповіт спадкодавця на позивача був чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та є чинним на час перегляду цієї справи апеляційним судом. Належні, допустимі докази у цій справі відсутні.
Про те, що у цій справі вирішувалось судом першої інстанції питання про залучення ОСОБА_1 замість третьої особи належним відповідачем, було достовірно відомо представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з 25.06.2019 року, який був особисто присутній у судовому засіданні у цій справі 25.06.2019 року (протокол судового засідання від 25.06.2019 року т.с. 1 а.с. 243-244), та в якому розгляд цієї справи та зокрема усного клопотання сторони позивача про заміну неналежного відповідача - Запорізької міської ради належним - ОСОБА_1 було відкладено на 01.10.2019 року (розписка ОСОБА_5 про отримання судової повістки т.с. 1 а.с. 245).
І після якого (25.06.2019 року) ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з`явились до суду першої інстанції на розгляд цієї справи у жодне із судових засідань (01.10.2010 року - клопотання ОСОБА_5 про відкладення - т.с. 2 а.с. 4; 09.12.2019 року - протокол судового засідання т.с. 2 а.с. 12-13, 08.04.2020 року - т.с. 2 а.с. 26, 14.09.2020 року - клопотання ОСОБА_5 про відкладення - т.с. 2 а.с. 27-28, 38-39, протокол судового засідання т.с. 2 а.с. 40-41, 11.11.2020 року - клопотання ОСОБА_5 про відкладення т.с. 2 а.с. 43, протокол судового засідання т.с. 2 а.с. 45-46).
Крім того, копія ухвали суду першої інстанції від 09 грудня 2019 року про заміну неналежного відповідача - Запорізької міської ради належним - ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 2 а.с. 17-19) надсилалась судом першої інстанції відповідачу ОСОБА_1 , яка раніше приймала участь у цій справі, як третя особа, для відома за наявною у цій справі адресою останньої (т.с. 2 а.с. 24), проте, остання повернулась на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній».
В силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 3 ЦПК України (аналогія) днем вручення судом першої інстанції копії вищезазначеної ухвали відповідачу ОСОБА_1 у цій справі є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки (17.12.2019 року) про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.
Крім того, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 знайомився із матеріалами цієї справи:
- 07.10.2019 року (відмітка т.с. 1 а.с. 251 зворот) в обсязі 258 аркушів (т.с. 1), серед яких на а.с. 247 міститься клопотання сторони позивача про заміну неналежного відповідача Запорізької міської ради належним у цій справі - ОСОБА_1 ;
- 11.09.2020 року (відмітка т.с. 2 а.с. 37 зворот), серед яких на а.с. 17-19 т.с. 2 міститься ухвала суду першої інстанції про заміну неналежного відповідача належним. 
Порушеннями норм цивільного процесуального права з боку суду першої інстанції у цій справі було після постановлення 09 грудня 2019 року вищезазначеної ухвали про заміну неналежного відповідача належним у подальшому: виклики взагалі в якості відповідача у цій справі Запорізької міської ради, допуск представника Запорізької міської ради до участі у судових засіданнях, який участі у цій справі вже не приймає, зазначення представника останнього у протоколах судових засідань у цій справі, зазначення відповідача Запорізької міської ради по тексту рішення, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, неодноразове зазначення у судових повістках ОСОБА_1 про виклик її у судові засідання у цій справі в якості третьої особи замість правильного - відповідач, які остання не отримувала, вони повертались на адресу суду першої інстанції без вручення з відмітками поштового відділення «адресат відсутній» (т.с. 2 а.с. 33-35). 
Однак, в силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 3 ЦПК України днем вручення судової повістки відповідачу ОСОБА_1 у цій справі є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.
Проте, в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Апеляційним судом встановлено, що вказані вище порушення норм цивільного процесуального права з боку суду першої інстанції у цій справі не призвели до неправильності вирішення цієї справи останнім по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Оскільки, при цьому апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення.
Відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду цієї справи на судове засідання 11 листопада 2020 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, через свого представника - Вороніна Ю.Л. (т.с. 2 а.с. 60-61), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 10 листопада 2020 року (т.с. 2 а.с. 43) подав суду першої інстанції чергову заяву про відкладення розгляду цієї справи без додання до заяви будь-яких письмових доказів на підтвердження причин неявки сторони відповідача взагалі, та зокрема із зазначенням прямо у заяві дати та часу цього судового засідання, яке просив відкласти (т.с. 2 а.с. 43). 
При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах, враховуючи розумні строки розгляду справи, суд першої інстанції мав право розглядати дану справу по суті 11 листопада 2020 року за відсутністю відповідача ОСОБА_1 та представника останньої - ОСОБА_5 , так як дана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 04 травня 2018 року (ухвала про відкриття провадження у цій справі, суддя Марко Я.Р. т.с. 1 а.с. 56). 
Також, судом першої інстанції правильно було встановлено у цій справі, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 допускали зловживання своїми процесуальними правами у цій справі, неодноразово, з 2019 року подаючи суду першої інстанції у цій справі заяви про відкладення розгляду цієї справи (заява представника від 09.12.2019 року зв`язку із участю представника в іншій справі в іншому суді - т.с. 2 а.с. 4, від 07 квітня 2020 року у зв`язку із карантином - т.с. 2 а.с. 27-28, від 13.09.2020 року у зв`язку із карантином - т.с. 2 а.с. 38-39, від 10.11.2020 року у зв`язку із похоронами - т.с. 2 а.с. 43 тощо).
Хоча в силу вимог ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд першої інстанції у судових засіданнях у цій справі пересвідчувався у відповідності копій документів, необхідних для розгляду цієї справи по суті, наявних у матеріалах цієї справи, їх оригіналам, про що прямо зазначено у тексті оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову ОСОБА_2 у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , є додані нею до апеляційної скарги (копія паспорту відповідача ОСОБА_1 т.с. 2 а.с. 75, копія картки відповідача, як платника податків т.с. 2 а.с. 76, копія відповіді суду першої інстанції від 04.07.2019 року № ЗГ-61-В-61/2019/01-12/32/2019 т.с. 2 а.с. 83, копія сертифікату із додатком на ім`я відповідача на підтвердження проходження нею стаціонарного учбового курсу Місіонерської школи «Голос віри» з 01.10.2019 року по 20.12.2019 року т.с. 2 а.с. 89 -90, копія трудової книжки відповідача т.с. 2 а.с. 91-92, копія паспорту відповідача для виїзду за кордон т.с. 2 а.с. 93-97). 
Проте, останніми не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції вищезазначені фактичні обставини цієї справи та правильні висновку суду першої інстанції у цій справі про обґрунтованість вищезазначеного позову позивача до відповідача ОСОБА_1 у цій справі, необхідність задоволення останнього судом.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Встановлено, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.05.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.