ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3192/21	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 33/817/316/21 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -          ОСОБА_1 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 454 грн.
       Згідно даної постанови, 17 лютого 2021 року о 18 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 116А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», ARHJ-0295 (повірка дійсна до 23.10.2021 року) та огляду в медичному закладі водій категорично відмовився в присутності двох свідків. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі.
       Вказані вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції порушено права ОСОБА_1 на захист, оскільки справу розглянуто без його участі та не з`ясовано усіх обставин справи. 
       Зазначає, що транспортним засобом він не керував, а свідки події судом не допитувались.
       Розглянувши матеріали справи, заслухавши апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків. 
       В судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у вичненні ним даного правопорушення визнав повністю. Пояснив, що дійсно він керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Зазначає, що щиро розкаюється у вчиненому, шкодує про те, що сталося та просить суд змінити постанову суду першої інстанції в частині призначеного стягнення та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки з цим пов`язана його робота.
       Як вбачається з постанови суду першої інстанції, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без участі останнього. 
       З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.
       Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №038949 від 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі у присутності двох свідків.
       З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.
       Зазначені обставини доводяться даними, відображеними на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, що долучений до матеріалів справи. 
       Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі у присутності двох свідків, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.
       Твердження ОСОБА_1 , що він автомобілем не керував, а був лише його пасажиром на якого не поширюються обов`язки по проходженню огляду на стан сп`яніння і про це він заявляв на місці зупинки транспортного засобу не доводяться жодним доказом і суд вважає способом захисту з метою уникнення від відповідальності останнього за вчинене ним правопорушення. 
        Із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, а також письмових пояснень потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок ДТП вчиненого ОСОБА_1 , останній намагався покинути місце події і жодних інших осіб із ним в салоні транспортного засобу не було.
       Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним транспортним засобом, за обставин, викладених у протоколі про адмінправопорушення.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Таким чином, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Що стосується тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції при розгляді справи було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки справа була розглянута без його участі та належного повідомлення, то такі є надуманими. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в суді та залучив для свого захисту адвоката Василишин К.В.. 
       На 02.04.2021 року ОСОБА_1 та його захисник були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, однак ОСОБА_1 не скористався своїм правом бути присутнім під час розгляду справи та подав клопотання про відкладення розгляду, що не було перешкодою для суду провести розгляд даної справи по суті та прийняття рішення.
       Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії », виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
       Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.
Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто за вказане адмінправопорушення встановлений безальтернативний вид стягнення, який визначається призначенням штрафу з обов`язковим позбавленням спеціального права, а отже вимога ОСОБА_1 про застосування до нього стягнення лише у виді штрафу без позбавлення права керування до задоволення не підлягає.
       Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню. 

       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :
       
       Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.        
       Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
       Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя