ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6196/20                                        Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/818/2575/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у споорах, що виникають з сімейних відносин про стягнення аліментів

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді        Яцини В.Б.,
суддів колегії:                Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Пілюгіної О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі, в розмірі 2270,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте відносини між подружжям погіршились та вони перебувають у стані його розірвання. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає добровільно ні фізичної, ні матеріальної допомоги на утримання дитини та утримання дружини. Позивач була змушена вийти на роботу щоб забезпечувати належне життя для себе та своїх дітей, оскільки має на утриманні ще одну неповнолітню дитину від першого шлюбу. За вказаних обставин позивач просила задовольнити свої вимоги.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Рішення суду допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання дружини ОСОБА_2 – у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, відповідно до якого у позовних вимогах ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання відмовити, розмір аліментів, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначити в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування скарги зазначив, що рішення підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Вказав, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 на день ухвалення оскарженого рішення з нього вже стягнуто аліменти на утримання іншої доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, присуджені оскарженим рішенням суду для стягнення з нього аліменти перевищують встановлену законом частку.
Зауважив, що судом не були перевірені доводи позивача щодо утримання ОСОБА_7 , який не підкріплені відповідними доказами.
Послався на те, що останній рік він не працює, на життя заробляє нерегулярними заробітками, сума яких складає близько 3500-4000 грн/міс. Він не має ні нерухомості, ні транспортних засобів. До отримання від колишньої дружини повідомлення про стягнення аліментів, він надавав періодично допомогу дитині продуктами харчування, купував одяг, дитячу коляску.
Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позов суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що, враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язаний утримувати дочку, але свої обов`язки щодо утримання дитини не виконує, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення донькою повноліття, при цьому, суд також враховує, що дитина проживає з матір`ю, яка несе основний тягар щодо забезпечення утримання малолітньої дочки. 
Враховуючи, що позивач здійснює догляд за спільною з відповідачем малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій ще не виповнилось три роки, тому позивач відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тому суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 2270,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, при цьому суд також врахував, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він за будь-яких обставин позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу дружині.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2018 року у Московському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1474 від 27 жовтня 2018 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 27 жовтня 2018 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 , що видано 18 грудня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1857 від 18 грудня 2018 року.
За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи № 43, наданої 18 лютого 2020 року виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними акту депутата Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Гришко О.В. від 02 травня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Також суду надано: копія довідки № 601 від 25 квітня 2019 року ТОВ «КРКА Україна», за даними якої ОСОБА_2 працює в ТОВ «КРКА Україна» на посаді фахівця з просування лікарських засобів відділу просування лікарських засобів Харківського регіонального підрозділу (м. Харків) з 20 жовтня 2017 року до часу надання довідки; з 28 лютого 2019 року до 05 грудня 2021 року ОСОБА_2 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видано 23 лютого 2006 року Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області, де вказано, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 89 ЦПК України:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
У даному випадку спір у першу чергу стосується майнових інтересів дитини, батьком якої є відповідач.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Так, колегія суддів не приймає до розгляду надану відповідачем до апеляційної скарги копію судового наказу Київського районного суду м. Харкова від 01.10.2018 у справі № 640/14642/18.
За правилом ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку неподання доказів до суду першої інстанції відповідно до норм ч.ч. 3, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем надавались заперечення проти позову, з урахуванням отримання ним копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження 07 листопада 2020 року (а. с. 23), тому новий доказ розгляду не підлягає, оскільки не був предметом розгляду суду першої інстанції, та знаходиться поза межами перегляду у суді апеляційної інстанції.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Частиною 1 та 2 статті 75 Сімейного Кодексу України, передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, при цьому право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Статтями 77; 79; 80 Сімейного Кодексу України визначено, що способом надання утримання одному з подружжя другим у грошовій формі є аліменти, які присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви одному з подружжя, з другого з подружжя, у частці від заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі та сплачуються щомісячно.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
ОСОБА_1 суду не було надано доказів, що його дохід не дозволяє йому сплачувати кошти на утримання дружини.
За правилом ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідачем в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що загальний розмір стягнутих з нього аліментних зобов`язань перевищує 50 % його місячного доходу.
Також відсутні докази, що стягнуті з відповідача аліменти на утримання дітей перевищують 1/3 частину його місячного доходу.
Посилання ОСОБА_1 на те, що його місячний дохід становить 3500-4000 гривень належними доказами не підтверджено.
З огляду на те, що висновки суду відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення районним судом не було порушено норми матеріального права, доводи скарги висновки суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 16 червня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.