ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 р.	Справа № 480/8997/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2021, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 23.04.21 року по справі № 480/8997/20
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                        
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій просить суд першої інстанції:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років №1800-0221-8/62295 від 07.12.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату без обмеження граничного розміру ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у редакції, що діяла на момент виникнення права на отримання пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 05.11.2020 "21-882 вих.20 з 11 вересня 2020 з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 11 вересня 2020.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що  у 2007 році позивач набув право на пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., у розмірі 90% розміру заробітку. В листопаді 2020 він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та довідкою Прокуратури Сумської області від 05.11.2020 року №21-882 вих-20 про заробітну плату про розмір заробітної плати. Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з розрахунку 60% від заробітної плати, а також обмежено 10 прожитковими мінімумам, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки останній набув право на пенсію за ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, у розмірі 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 р. позовні вимоги задоволені частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років з 90 відсотків до 60 відсотків від місячної (чинної) заробітної плати.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, код ЄДРПОУ 21108013) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 05.11.2020 року №21-882 вих-20, з 01.10.2020 року, з розрахунку 90 відсотків від місячної (чинної) заробітної плати.
В іншій частині позовних вимог  - відмовлено.
ОСОБА_2 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 р. в частині відмови в перерахунку та виплати пенсії без обмеження граничного розміру. Ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у розмірі 90% без обмеження граничного розміру, згідно рішення за №1800-0221-8/62295 від 07.12.2020р. та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату без обмеження граничного розміру ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на момент виникнення права на отримання пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 05.11.2020року № 21-882 вих.20 з 11 вересня 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією за період з 11 вересня 2020 року.
В обґрунтуванні вимог скарги посилається на те, що дане рішення суду, в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром, не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, є незаконним, необґрунтованим і не відповідає завданню адміністративного судочинства. Посилається в обґрунтування своєї позиції на правову позицію Верховного Суду у   складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №589/3997/16а, адміністративне провадження №К/9901/17290/18, викладену у постанові від 04.03.2021 року.  Вважає, що Верховний Суд вказаною вище постановою від 04 березня 2021 року чітко підтвердив обґрунтованість його вимог до відповідача відносно перерахунку пенсії без обмеження її розміру. Зазначає, що текст даної постанови Верховного Суду він додав до свого клопотання від 22 березня 2021 року, але суд першої інстанції в порушення ч.5 ст.242 КАС України не врахував останні висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові.  Крім того, посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.11.2019 року по  справі №360/1428/17 від 12.11.2019, де останній зазначив, що на осіб, яким пенсію призначено до 01.01.2016, обмеження щодо її максимального розміру не поширюється.   Посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини. Зазначає, що він має обґрунтовані і законні сподівання на отримання майна, у розумінні норм міжнародного права, тобто має інтерес, який по суті, захищається ст. 1 Першого Протоколу Конвенції.  Вважає, що всі наведені приклади та обставини свідчать, що Сумським окружним адміністративним судом при винесенні рішення від 24 березня 2021 року, стосовно обмеження пенсії максимальним розміром, допущено: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Відповідач, не скористався своїм правом, передбаченим ст.304 КАС України, на подачу відзиву на апеляційну скаргу.          
Учасники по справі про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були       повідомлені          заздалегідь та належним чином.
Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, відповідач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений заздалегідь та належним чином.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.           
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з грудня 2007 року отримує пенсію за вислугу років, яка  призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.3.2020 № 6-Р/2020 у справі                           №1-223/2018(2840/18) Сумською обласною прокуратурою було видано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 05.11.2020 року № 21-882 вих-20 (а.с.17).
В подальшому позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вказаної довідки.
Листом від 07.12.2020 №1800-0221-8/62295 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача про здійснення перерахунку пенсії відповідно до довідки Сумської обласної прокуратури від 05.11.2020 року № 21-882 вих-20. Відповідно до частини 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" 1698-ІХ, виплата пенсії з 01.10.2020 забезпечена у максимальному розмірі 17120,00 грн., а з 01.12.2020 у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі 17690,00 грн. При проведенні перерахунку пенсії згідно з довідкою від 05.11.2020 № 21-880 вих-20, застосовані норми законодавства, чинні на момент його проведення, а саме, стаття 86 Закону України “Про прокуратуру”. Таким чином, у грудні поточного року нараховано до виплати 34620,00 грн., з яких 17690,00 грн. - пенсія за грудень та 16930,00 грн. - її доплата за період з 01.10.2020 по 31.11.2020 (а.с.19).
Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років №1800-0221-8/62295 від 07.12.2020, звернувся до суду з позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення останньому відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років з 90 відсотків до 60 відсотків від місячної заробітної плати та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки Прокуратури Сумської області від 05.11.2020 року №21-882 вих-20, з 01.10.2020 року, з розрахунку 90 відсотків від місячної заробітної плати.  Відмовляючи у задоволенні вимог позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
З урахуванням приписів ч.1 ст.308 КАС України оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає апеляційному перегляду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру. 
Так, на час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.
          Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
          Згідно з ч.14 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
          Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
          Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
          Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
          Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».
          Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
          Відтак, ч.18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
          Водночас, відповідно до абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
          Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» не визнавалася Конституційним Судом України  такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню. 
          Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.10.2020 року по справі №686/2428/16-а. 
          Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаною вище нормою  встановлювалося обмеження розміру виплачуваної пенсії, ця норма законодавства неконституційною не визнавалась, є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.
          Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 року по справі №359/3736/17. 
          З урахуванням наведеного вище, колегія суддів  приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність. 
          Щодо посилання скаржника  на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №589/3997/16а, адміністративне провадження №К/9901/17290/18, викладену у постанові від 04.03.2021 року та посилання останнього на вказане рішення суду касаційної інстанції у клопотаннях відповідно до ст.ст.44,303 КАС України від 08.06.2021 р. та 14.06.2021 р., адресованих  суду апеляційної інстанції, про те, що суд першої інстанції мав врахувати це рішення,  то колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах по даній справі  застосуванню підлягає саме правова позиція  Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 року по справі №359/3736/17, висновки якої співпадають з висновками суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування останнього.  Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17,  суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. 
          Окрім того, з  урахуванням вже наведених вище висновків суду у даній справі, посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду у справі №360/1428/17 від 12.11.2019 є помилковим. 
          Доводи скаржника про те, що Сумським окружним адміністративним судом при винесенні рішення від 24 березня 2021 року, стосовно обмеження пенсії максимальним розміром, допущено: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині, колегія суддів відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень позивача, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.
          Щодо посилання скаржника на приписи ч.3 ст.22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, то колегія суддів зазначає, що в даному випадку відповідні положення законів (абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру») не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
          Стосовно доводів скаржника на те, що він має обґрунтовані і законні сподівання на отримання майна, у розумінні норм міжнародного права, тобто має інтерес, який по суті, захищається ст. 1 Першого Протоколу Конвенції,  то колегія суддів зазначає у справі   «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя – наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
          Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і дійшов висновку про відсутність втручання у право заявника на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
          Крім того, принцип обґрунтованого очікування не може заперечувати право держав змінювати своє законодавство.
          Отже, з урахуванням наведеного вище, враховуючи обставини даної справи, не вбачається факту втручання держави у право позивача на мирне володіння майном.
          Крім того, щодо посилання скаржника на певні правові позиції Європейського суду, то колегія суддів, то з огляду на зазначені висновки суду апеляційної інстанції у даній справі,  дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не суперечить зазначеним скаржником правовим позиціям вказаного суду. 
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
   Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
         Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду. 
          Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду даної справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 317, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 по справі                              №480/8997/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  22.06.2021 року