Номер провадження: 22-ц/813/2368/21 
Номер справи місцевого суду: 521/12688/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/12688/19
Номер провадження: 22-ц/813/2368/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:
- позивач –  ОСОБА_1 , 
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Коблової О.Д. 23 вересня 2020 року,

встановив:

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі – 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2019 року по 29.03.2024 рік. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2005 р. по 12.04.2010 р.. Під час шлюбу у них народився син -  ОСОБА_3 .. Після розірвання шлюбу син мешкає разом з позивачкою. Батько, який мешкає окремо, надає допомогу на сина у розмірі - 900,00 грн. щомісячно, що є недостатнім для утримання сина. Домовитись з батьком про сплату аліментів на постійній основі у розмірі – 5 000,00 грн. позивачка не змогла. У зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом (Т. 1 а. с. 1 – 3).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 аліменти в розмірі – 3 000,00 грн. на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати пред`явлення позовної заяви, тобто з 31.07.2019р. до його повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з   ОСОБА_2   на користь держави судовий збір в сумі - 768,40 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів та обґрунтування обставини щодо стягнення аліментів з 01.07.2019 р.. Тому, стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 у розмірі - 3000,00 грн. щомісячно, починаючі з 31.07.2019 р. по 30.03.2024 р., є співмірним з розміром доходу відповідача (Т. 1, а. с. 178 – 181).
11.09.2020 року адвокат Прощенко Д.В., діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Заява обгрунтована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було вирішено питання про витрати на правничу допомогу, оскільки у судовому засіданні стороною позивача було повідомлено про те, що докази понесених витрат будуть подані після ухвалення рішення суду. ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 3 000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 21.06.2019 року, актом від 10.09.2020 року, квитанцією від 11.09.2020 року (Т. 1, а. с. 183).
Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року заяву адвоката Прощенко Д.В., діючого від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі – 1 800,00 грн. 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при ухваленні рішення в резолютивній частині рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, то витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (Т. 1 а. с. 203 – 204).
В апеляційні скарзі ОСОБА_2  просить додаткове рішення суду першої інстанції змінити, визначивши розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі – 600 грн.. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано поведінку позивачки, яка не погоджувалась укладати мирову угоду, що могло бути підставою для відмови позивачці у задоволенні її заяви щодо стягнення судових витрат. Судом першої інстанції не було враховано заперечення відповідача, щодо суми витрат у розмірі – 1 200 грн. за складання позовної заяви, оскільки за складання позовної заяви по вказаних справах вищевказана сума є завищеною (Т. 1 а. с. 207 – 209).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (Т. 1 а. с. 216).
На виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  02.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення (Т. 1, а. с. 226 зворотна сторона).
25.03.2021 року адвокат Прощенко Д.В., діючий від імені ОСОБА_1 ,отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (Т. 2 а. с. 3).
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Прощенко Д.В., діючий від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не містить у собі жодних законних підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції (Т. 2, а. с. 5 - 5 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (Т. 2 а. с. 7).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні додаткового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога ОСОБА_1 була надана на підставі договору про надання правничої допомоги від 21.06.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Прощенко Д.В. (Т. 1, а. с. 184).
Відповідно до п. 1 договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 доручає адвокату Прощенко Д.В. представництво її інтересів у суді першої, апеляційної, касаційної інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
Згідно п. 3 підписанням договору сторони підтверджують, що гонорар Адвоката за виконання доручення у суді першої та апеляційної інстанції складає - 600 грн. за годину роботи.
Згідно п. 4 Клієнт зобов`язується здійснити виплату гонорару Адвокату у безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката протягом двох тижнів з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Клієнт має право здійснювати виплату гонорару Адвокату авансом.
Згідно п. 6 підписанням договору Клієнт підтверджує, що зобов`язується відшкодувати Адвокату понесені по справі документально підтверджені витрати, які пов`язані з виконанням доручень за цим Договором (оплата судового збору, оплата поштової та кур`єрської кореспонденції, оплата роботи судового експерта або іншого спеціаліста, оплата міжміських транспортних послуг, копіювання документів та інше).
Як вбачається з наданого представником позивачки акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, адвокатом Прощенко Д.В. надано наступні послуги: - надання консультації – 1 година, вартість складає - 600 грн; - складання позовної заяви – 2 години, вартість складає – 1 200 грн.; - представництво клієнта в суді першої інстанції (участь в судових засіданнях) – 2 години, вартість складає – 1 200 грн..
Отже, згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги у суді першої інстанції від 10.09.2020 року за договором про надання правової допомоги від 21.06.2019 року, загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом Прощенко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 21.06.2019 року, становить – 3 000 грн..
На підтвердження витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правової допомоги б/н від 21.06.2019 року, копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги у суді першої інстанції від 10.09.2020 року, квитанція про сплату вказаного гонорару ОСОБА_1 у сумі – 3 000 грн..
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу у розмірі – 1 800 грн..
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній справі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 59 Конституції України, ст. ст. 251 - 254 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 133, 137, 141, 158, 270, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, ч. 6 ст. 137 ЦПК України визначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 не було заявлено відповідного клопотання у суді першої інстанції.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зроблена стороною позивачки вчасно. Докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу також надано вчасно. 
Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 19, 268, 270, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                                         А. П. Заїкін

Суддів                                                          О. В. Князюк                                                
                                                                О. М.Таварткіладзе