ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/423/21 пров. № А/857/6744/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                               Гінди О.М., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                    Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року  у справі за позовом Тернопільської міської ради  до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції –  Чепенюк О.В.,
час ухвалення рішення – 24.02.2021 року,  
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 24.02.2021 року,

                                                          в с т а н о в и в :

Тернопільська міська рада звернулася в суд з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, Тернопільська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 18.12.2020 з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/642/20 на черговому пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради прийнято рішення №8/2/135, згідно з пунктом 1 якого надано дозвіл громадянам (усім стягувачам) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Одночасно пунктом 2 цього рішення визначено пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність, враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”” Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування вул. Новий Світ Комунальному підприємству “Тернопільводоканал” для виробничих потреб. За таких обставин вважають, що виконали рішення суду та подали державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Натомість 04.01.2021 державний виконавцем виніс вимогу, в якій просив надати роз`яснення з приводу другого пункту рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135. На виконання цієї вимоги міська рада надіслала державному виконавцю лист з аргументами стосовно прийнятого рішення та повторно просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження. За результатами розгляду письмових пояснень міської ради, державний виконавець виніс оскаржувану постанову. Покликаються на положення статей 25, 46, 49, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування”, статті 2 Закону України “Про статус депутатів місцевих рад” та вказує, що Тернопільською міською радою було виконано рішення суду, саме до повноважень міської ради належить вирішення питання надання земельної ділянки із земель комунальної власності чи відмови у її наданні.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 №7/46/67 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)” та зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою (а.с. 79-89).
Тернопільським окружним адміністративним судом 25.08.2020 на виконання вищевказаного судового рішення у справі №500/642/20 видано виконавчі листи, боржником у яких є Тернопільська міська рада (а.с.26).
З метою примусового виконання виконавчого листа у цій справі за заявою стягувача ОСОБА_2 (а.с.39) старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі – державний виконавець) Дубчак М.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №62995448 (а.с.42). У пункті 2 вказаної постанови зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
28.09.2020 до Відділу надійшла заява боржника від 25.09.2020 за вих. №1251/01 про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку із зверненням до суду щодо надання відстрочки виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 (а.с.43).
30.09.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання додаткової інформації про дату пленарного засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020 (а.с.46).
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 №500/642/20 відстрочено виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №500/642/20 з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради.
02.10.2020 на підставі пункту 6 частини першої статті 34, статті 35 Закону №1404-VIII державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з 30.09.2020 до закінчення наступної сесії Тернопільської міської ради.
14.12.2020 державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання інформації про дату чергового засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа №500/642/20 від 25.08.2020 (а.с.46).
Згідно з повідомленням Тернопільської міської ради чергове пленарне засідання сесії Тернопільської міської ради щодо розгляду питання по ВП №62995448 призначено на 18.12.2020 (а.с.52).
23.12.2020 державним виконавцем на підставі частини п`ятої статті 35 Закону №1404-VIII винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій (а.с.51). 
29.12.2020 від боржника Тернопільської міської ради до Відділу надійшла заява про закінчення виконавчого провадження та надано копію рішення ради від 18.12.2020 №8/2/135 “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)” (а.с.54-55).
У рішенні Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 зазначено таке: Розглянувши рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020, №500/642/20, яким зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути звернення щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою за адресою АДРЕСА_1 , що набрало законної сили 29.07.2020 р., приймаючи до уваги рішення Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал””, керуючись статтями 12, 118 Земельного кодексу України, 26, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:
1. Дати дозвіл громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з додатком. У додатку зазначені громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
2. Враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29.05.2020 №7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”” Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування вул. Новий Світ Комунальному підприємству “Тернопільводоканал” для виробничих потреб, пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність (а.с.55-56).
04.01.2021 з огляду на такий зміст рішення та з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положеннями Закону України “Про виконавче провадження” державним виконавцем на адресу Тернопільської міської ради скеровано вимогу, якою боржника зобов`язано  надати в термін до 15.01.2021 належним чином засвідчену копію рішення Тернопільської міської ради від 18.12.2020 №8/2/135 та письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18.12.2020 №8/2/135 (а.с.57-58).
14.01.2021 до Відділу надійшли додаткові пояснення від боржника, у яких зазначено, що 18.12.2020 на пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради розглядався проект рішення міської ради “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”. В ході обговорення проекту цього рішення одним із депутатів міської ради (враховуючи формулювання тексту рішення окружного суду) було внесено пропозицію, суть якої полягала в тому, що саме до повноважень міської ради як представницького органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Тому лише міська рада може приймати рішення про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності. У свою чергу, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду підлягало обов`язковому виконанню, однак 29.05.2020 міською радою прийнято рішення “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Новий Світ Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”” №7/50/143, через що ,враховуючі дані обставини, після обговорення, депутати погодились із запропонованим варіантом вирішення питання та під час голосування більшістю голосів його підтримали. Боржник навів у поясненнях положення статей 25, 49, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, статей 2, 19 Закону України “Про статус депутатів місцевих рад” та вважав, що рішення суду виконане в повному обсязі (а.с.59-60).
Разом з тим, державний виконавець прийшов до переконання, що рішення суду у справі  №500/642/20 боржником не виконано, дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25.08.2020 стягувач не отримав.
З огляду на це та, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону №1404-VIII, державним виконавцем 18.01.2021 винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн за не виконання виконавчого листа №500/642/20, виданого 25.08.2020 Тернопільським окружним адміністративним судом, та законних вимог державного виконавця. 
04.02.2021 Тернопільській міській раді направлено вимогу державного виконавця, у якій зобов`язано боржника до 12.02.2021 виконати рішення суду (а.с.66).
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами другою, четвертою   статті 372 КАС України   визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є   Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII “Про виконавче провадження”   (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до частини першої   статті 1 Закону №1404-VIII   виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим   Законом   випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”   (частина перша   статті 5 Закон №1404-VIII).
Відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених   законом   випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої   статті 3 Закону №1404-VIII).
Частинами першою, п`ятою, шостою   статті 26 Закону №1404-VIII   встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати   декларацію про доходи   та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої   статті 18 Закон №1404-VIII   виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені   законом   строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.      
Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього   Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII  зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма   статті 19 цього ж Закону).
Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений   статтею 63 Закону №1404-VIII. Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою   статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.
Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.      
Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №420/70/19 та відповідно до частини п`ятої   статті 242 КАС України   застосовуються судом при вирішенні даної справи.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07.02.2020 № 7/46/67 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”. Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 , НОМЕР_5 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.  Встановлено судовий контроль за виконанням рішення в даній адміністративній справі, шляхом зобов`язання Тернопільську міської ради подати у місячний строк, після набрання рішенням суду законної сили, звіту про виконання судового рішення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду залишене без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 (а.с.82-89).
У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 вказано, що при розгляді справи судами було встановлено, що позивачі як учасники бойових дій, неодноразово зверталися до Тернопільської міської ради із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку із неналежним розглядом відповідачем їх заяв позивачі звернулися до суду. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 позов задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 33 сесії 7 скликання, що відбулась 05.04.2019, проекту рішення “Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр.Гук А.Б. та інші)”. Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25.02.2019 та 26.02.2019 про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №857/9203/19 апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено частково. Змінено рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19, замінивши у третьому абзаці його резолютивної частини слова “та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою” словами “та прийняти рішення у відповідності до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України”. У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №500/1528/19 залишено без змін.
Вдруге позивачі оскаржували відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 , у справі №500/642/20, виконання рішення у якій здійснюється у виконавчому провадженні №62995448.
Як зазначено у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 при розгляді апеляційним судом справи №500/642/20, позивачами була подана заява про забезпечення позову у даній справі, оскільки 29.05.2020 Тернопільська міська рада прийняла рішення № 7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”” для виробничих потреб. На думку апеляційної інстанції, такі обставини суперечить доводами апелянта (Тернопільської міської ради) про те, що земельні ділянки, на які претендують позивачі, розташовані у зоні охоронюваного ландшафту, у якій проведення різного роду робіт, зокрема будівництво, можливе лише в окремих випадках та після погодження відповідними органами. 
Такі обставини (надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки іншому суб`єкту) не вплинули при перегляді рішення суду апеляційним судом на визначений судом спосіб захисту порушених прав позивачів, зокрема, у частині зобов`язання Тернопільську міську раду розглянути звернення про надання дозволу громадянам (позивачам у справі) на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою. 
Також апеляційний суд зазначив, що суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 819/570/18 зробив висновок, що умови, за яких адміністративний орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. З урахуванням наведеного,  суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про те, що з метою належного захисту порушеного права позивачів необхідно зобов`язати Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.
У цій справі судом встановлено, що на виконання рішення суду Тернопільська міська рада приймає рішення від 18.12.2020, яким надає дозвіл, зокрема стягувачу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою (пункт 1 рішення) і разом з тим, цим же рішенням такий дозвіл скасовує шляхом вказівки у пункті 2 рішення про те, що пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.
Фактично рішення суду не виконане, оскільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відсутній. 
При цьому, виходячи зі змісту судових рішень у справах №500/1528/19 та №500/642/20 вперше ОСОБА_2 звернувся за таким дозволом з заявою від 25.02.2019 (26.02.2019), проте двічі отримував відмови, які визнані судом протиправними та скасовані. Натомість Тернопільська міська рада не проаналізувала та не взяла до уваги, не врахувала в подальшому підстави скасування судом відповідних відмов, а вживала заходів (дій), щоб унеможливити виконання рішення суду та отримання земельних ділянок позивачами. 
У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Тернопільська міська рада, крім того, що не виконувала рішення до звернення стягувача за його примусовим виконанням, то ще й не виконала його у порядку примусового виконання, оскільки не надала дозвіл стягувачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 
Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що прийняття рішення Тернопільською міською радою 18.12.2020 №8/2/135 носило формальний характер, та не є виконанням судового рішення в повному обсязі.
Будь-яких аргументів позивач стосовно наявності поважних причин, що утруднюють виконання рішення суду, не навів у позові, так як вважає рішення виконаним, а тому суд вважає, що такі відсутні.
Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і   Законом №1404-VIII.
Приймаючи постанову від 18.01.2021 про накладення штрафу, державний виконавець встановив, що виконавчий лист № 500/642/20 не виконано, дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою від Тернопільської міської ради не отримав.
Суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а потім його скасування (навіть через те, що вже надано дозвіл іншому суб`єкту під час розгляду справи у судах) не свідчить про те, що позивач робить все можливе для виконання рішення суду.
Суд звертає увагу, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. 
При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. 
Як вбачається зі   статті 79-1 Земельного кодексу України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Безпосередня передача (надання) земельної ділянки у власність чи користування після виготовлення проекту землеустрою та його затвердження відповідно до   статті 118 Земельного кодексу України   є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.
Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не важливо за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. 
Відтак, у спірному випадку виконанням рішення суду буде наявність дозволу у стягувача ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у вигляді відповідного рішення Тернопільської міської ради про надання відповідного дозволу (не скасованого, не визнаного таким, що втратило чинність). 
Прийняття Тернопільською міською радою рішення від 29.05.2020 №7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Новий Світ Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”” щодо тієї ж земельної ділянки не впливає на виконання судового рішення у справі №500/642/20 і не є поважною причиною його невиконання.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини   рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини   рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. N 11-рп/2012).
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Тернопільської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 500/423/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.