ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6615/20
Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/685/21

Чернігівський апеляційний суду складі:
головуючої судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Чернігівська обласна прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, 
місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,
час проголошення рішення суду - 12 год. 56 хв,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 29 січня 2021 року.

                               У С Т А Н О В И В:

У жовні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, в якому просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
У мотивування заявлених вимог зазначала, що Ніжинським відділом поліції ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12015270180001945, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом підозри у підробці ОСОБА_2 , колишнім чоловіком позивачки, боргових розписок з метою зменшення розміру належної ОСОБА_1 частки при поділі спільного майна подружжя.
Указувала, що через бездіяльність прокурора під час кримінального провадження № 12015270180001945 не було забезпечено виконання жодних слідчих (розшукових) дій, крім тимчасового доступу до цивільної справи про поділ майна подружжя. Усі дії відповідача в кримінальному провадженні направлені на затягування розслідування та/або нездійсненні його взагалі. Зокрема, позивачкою було ініційовано проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів; ухвалою слідчого судді був відведений прокурор з підстав бездіяльності та затягування досудового розслідування; ініційоване клопотання про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки закінчувався строк притягнення до кримінальної відповідальності за попередньою кваліфікацією; ухвалою слідчого судді було зобов`язано Ніжинську місцеву прокуратуру внести відомості до ЄРДР, а також було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження. 
Стверджувала, що бездіяльністю відповідача їй заподіяно моральну шкоду, вищенаведене пригнічує честь та гідність її як громадянки України та змушує відчувати незахищеність від органів державної влади, на які покладені завдання захисту від кримінальних правопорушень. Посилаючись на указані обставини, просила позов задовольнити.
Рішенням від 20 січня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури  про відшкодування моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, не надав належної правової оцінки доказам, доданим до позовної заяви, не витребував для огляду матеріали кримінального провадження, якими безпосередньо підтверджується бездіяльність відповідача при здійсненні нагляду за органом досудового розслідування. 
Звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджено, що ініційоване позивачкою кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України триває понад п`ять років, а за ч. 4 ст. 190 КК України безрезультатно триває понад три роки. У зв`язку з відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні позивачка, як потерпіла, тривалий час зверталась до правоохоронних органів зі скаргами, листами, відповіді на які підтверджують порушення слідчим та процесуальними прокурорами вимог кримінально-процесуального закону, формальність реагування на звернення позивачки. Зазначає, що тривале розслідування кримінальних порушень, невиконання процесуальними прокурорами вимог кримінального процесуального закону поза розумним сумнівом негативно впливають на її моральних стан, завдаючи моральної шкоди.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник Чернігівської обласної прокуратури Косова О.А., посилаючись на вірно застосовані районним судом норми матеріального та процесуального права, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що підставою для стягнення моральної шкоди позивачка визначає бездіяльність відповідача щодо виконання норм КПК України про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак будь-якого рішення, яке набрало законної сили про визнання незаконним рішення, дій  чи бездіяльності відповідача, позивачкою суду не надано. Кримінальне провадження, на яке посилається позивачка, триває, остаточне процесуальне рішення не прийняте. Крім того, процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими та вчинялися з метою встановлення істини у справі, в судовому порядку не скасовувалися, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що усупереч вимогам ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою не надано доказів, які б підтверджували спричинення їй моральної шкоди, наявність з боку відповідача незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи заявниці, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою. Суд послався також на те, що належними і допустимими доказами не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача, сума позову усупереч вимогам ЦК України не обґрунтована.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, 21 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_1 . Ніжинським ВП ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості в ЄРДР за № 12015270180001945 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в якому позивачка визнана потерпілою, що не оспорюється сторонами у справі.
24 листопада 2017 року ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області був відведений прокурор Ніжинської місцевої прокуратури Хоменко В.М. від участі у даному кримінальному провадженні, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України (а.с.9-10).
21 серпня 2018 року ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Ніжинської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей за зверненням скаржника до ЄРДР задоволено, зобов`язано уповноважених осіб Ніжинської місцевої прокуратури внести за заявою представника потерпілої ОСОБА_1 від 07 червня 2018 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, до ЄРДР та розпочати досудове розслідування (а.с. 12).
21 червня 2019 року слідчий СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Івашко О.М. виніс постанову про закриття об`єднаного кримінального провадження № 12015270180001945 від 21 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192, ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України (а.с. 14-15).
Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Івашка О.М. від 18 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 12015270180001945 від 21 листопада 2015 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області для продовження досудового розслідування (а.с. 16-18).
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі зазначеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала вимоги тим, що відповідачем фактично не забезпечено виконання жодних слідчих (розшукових) дій, всі дії у кримінальному провадженні №12015270180001945 направлені на затягування розслідування та/або нездійсненні його взагалі, яке триває і до сьогодні.
Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Бездіяльність відповідача під час досудового розслідування, про яку зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб за здійснення функцій органу досудового розслідування.
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У той самий час, реалізація позивачкою свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності органів досудового розслідування, прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження №12015270180001945 не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням права позивачки.
Ухвали слідчих суддів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року, від 31 серпня 2020 року про задоволення скарг ОСОБА_1 свідчать про реалізацію передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України.
Крім того, ухвала слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2017 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід прокурора у кримінальному провадженні також свідчить про реалізацію останньою наданого їй процесуального права на відвід, передбаченого КПК України.
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали даної справи та матеріали кримінального провадження № 12015270180001945, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Колегія суддів також ураховує, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачка повинна була довести належними та допустимими доказами завдання їй шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України, що позивачкою зроблено не було.
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, не дав належної оцінки доказам доданим до позовної заяви, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачкою норм матеріального та процесуального права.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18 та від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18, від 15 липня 2020 року у справі № 641/76/18.
Посилання в апеляційній скарзі на тривале розслідування кримінального правопорушення також не підтверджує заявлених позовних вимог.
Отже, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про  недоведеність позовних вимог, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що згідно зі ст. 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.   

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуюча:                                              Судді: