ПОСТАНОВА
Іменем України

15 червня 2021 року 
Київ
справа №826/1503/17
адміністративне провадження №К/9901/27345/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                     Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року (головуючий суддя: Качур І.А., судді: Федорчук А.Б., Келеберда В.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року (суддя-доповідач: Кузьменко В.В., судді: Лічевецький І.О., Степанюк А.Г.) у справі № 826/1503/17 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
1. У 2017 році Товариство з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" (далі також позивач або ТДВ "ПХЗ "Коагулянт") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, Державної служби геології та надр  України (далі також Держгеонадра), в якому просило визнати протиправними та скасувати з моменту прийняття:
припис Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 22 липня 2016 року               № 88/2461-3 в частині виявленого порушення - непроведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр та зобов`язання його усунути ТДВ "ПХЗ "Коагулянт";
наказ Державної служби геології та надр України від 25 жовтня 2016 року № 373 "Щодо анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень" в частині усунення порушень законодавства про надра ТДВ "ПХЗ "Коагулянт";
наказ від 19 грудня 2016 року № 489 "Про встановлення термінів для усунення порушень" в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами     № 2461 від 27 квітня 2001 року ТДВ "ПХЗ "Коагулянт".
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від    28 серпня 2019 року, у задоволені позову відмовлено.
3. 30 вересня 2019 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТДВ "ПХЗ "Коагулянт", надіслана 26 вересня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
4. Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
5. 29 жовтня 2019 року від Держгеонадра надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.
6. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи, проведеного у зв`язку зі звільненням у відставку судді Саприкіної І.В. та відпусткою судді Шарапи В.М., визначений новий склад суду.
7. Ухвалою Верховного суду від 25 травня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
8. Позивач вважає припис Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України           № 88/2461-3 від 22 липня 2016 року, наказ Державної служби геології та надр України № 373 від 25 жовтня 2015 року щодо надання 30 календарних днів для усунення порушень пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою КМУ від 22 грудня 1994 року № 865 (далі - Положення № 865), наказ Державної служби геології та надр України № 489 від 19 грудня 2016 року про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2461 від 27 квітня 2001 року, власником якого є                ТДВ "ПХЗ "Коагулянт" протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 
9. Позивач стверджував, що на момент виникнення спірних правовідносин вимоги пункту 25 Положення № 865, які слугували підставою для винесення спірних наказів, не діяли, а отже Державна служба геології та надр України в наказі № 489 від              19 грудня 2016 року визначила в якості підстави для прийняття спірного наказу нечинну норму.
10. Представник відповідача в наданих суду письмових запереченнях зазначав, що проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин та порядок справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин є взаємопов`язаними між собою процесами, що мають бути відрегульовані відповідно до вимог Податкового кодексу України, на реалізацію положень якого було прийнято постанову КМУ від 27 грудня 2010 року № 1236 "Про визнання таким, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України". Також представник відповідача стверджував, що згідно з позицією Державної фіскальної служби України, викладеною в листі № 9651/5/99-99-12-02-03-16 від 03 червня 2016 року, припис пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин через кожні 5 років є обов`язковим до виконання як такий, що забезпечує механізм прозорого формування, у тому числі й податкової звітності видобувних галузей.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Товариству з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" наданий спеціальний дозвіл на користування надрами № 2461 від 27 квітня 2001 року зі строком дії до 27 квітня 2031 року. 
12. Державна служба геології та надр України склала квартальний план проведення перевірок користувачів надр на III квартал 2016 року, який затверджено наказом Держгеонадр України від 21 червня 2016 № 193, розмістила його на своєму офіційному веб-сайті: www.geo.gov.ua та направила користувачам повідомлення про проведення перевірок.
13. 23 червня 2015 року відповідачем прийнято наказ № 194 "Про проведення планових перевірок користувачів надр у III кварталі 2016 року".
14. Рекомендованим листом від 22 червня 2016 року № 10794/13/14-16, направленим на юридичну адресу позивача, останнього повідомлено про проведення планової перевірки відповідно до пункту 8 Порядку № 1294. 
15. У період з 18 липня 2016 року по 21 липня 2016 року у ТДВ "ПХЗ "Коагулянт" представником Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини), за результатами якої складено акт № 88/2461-3 від 21 липня 2016 року, у якому зазначено про порушення:
пункту 17 постанови КМУ № 615 - не внесені зміни до спеціального дозволу від         27 квітня 2001 року № 2461 та Угоди про умови користування надрами в зв`язку з непроведенням відповідно до змін, внесених згідно з постановою КМУ від 28 січня 2015 року № 42 до абзацу 3 пункту 26 Порядку № 615, а саме до пункту                           5 спеціального дозволу № 2461 обов`язкового моніторингу та наукового супроводження виконання особливих умов, передбачених дозволом та угодою про умови користування надрами;
пункту 25 постанови КМУ № 865 від 22 грудня1994 року - не проведена повторна державна експертиза (кожних 5 років) та оцінка запасів Чапаєвського родовища цегельної сировини;
статті 24 КУ 132/94, постанови КМУ № 615 - не виконано пункт 5 Програми робіт, а саме: підприємство не вийшло на проектну потужність кар`єру в обсязі 32.4 тис. м 3 2013 року.
16. Враховуючи вищевикладені порушення, відповідачем складено припис                    № 88/2461-3 від 22 липня 2016 року, у якому зазначено про необхідність усунення порушень до 22 червня 2016 року. 
17. Наказом відповідача від 25 жовтня 2016 року № 373 позивачу встановлений 30-ти денний термін для усунення порушень.
18. 19 грудня 2016 року відповідачем прийнятий наказ № 489, яким із посиланням на пункт 22 Постанови КМУ № 615 від 30 травня 2011 року зупинено дію дозволу на користування надрами № 2461 від 27 квітня 2001 року, з урахуванням пропозицій Комісії з питань надрокористування (протокол від 19 грудня 2016 року № 6/2016). 
19. Листом від 23 грудня 2016 року № 24063/13/14-16 позивачу повідомлено, що у зв`язку з неусуненням порушення (проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин відповідно до пункту 25 Постанови КМУ №865, наказом Держгеонадра від 19 грудня 2016 року №489 зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами та надано власнику останнього 30-ть календарних днів для усунення порушень.
20. Позивач листом від 18 січня 2017 року № 01/1-140 надіслав Держгеонадра інформацію щодо усунення порушень на виконання вимог припису.
21. Наказом Держгеонадра від 01 лютого 2017 року № 49 внесено зміни до наказу від 19 грудня 2016 року № 489 в частині відтермінування дати зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами до 01 листопада 2017 року та листом від               24 лютого 2017 року № 4318/13/14-17 повідомлено позивача, що у разі ненадання інформації щодо проведення експертизи дію дозволу № 2461 від 27 квітня 2001 року буде зупинено з 01 листопада 2017 року. 
22. Незгода позивача із приписом та наказами в частині виявленого порушення - непроведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр та зобов`язання його усунути зумовила звернення до суду з цим позовом.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
23. Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що приписами пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин передбачене її обов`язкове проведення через кожні 5 років, що в свою чергу забезпечує механізм прозорого формування, у тому числі й податкової звітності видобувних галузей.
24. Також суди наголосили, що згідно з роз`ясненням, наданим листом Міністерства юстиції України від 18 вересня 2013 року № 10140-0-26-13/10.2, до постанови Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1994 року № 865 "Про затвердження Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 2000 року № 1512) внесено ряд змін, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 264 пункт 25 Положення викладено в новій редакції.
25. Із посиланням на частину 3 статті 45 Кодексу України про надра та Постанову Кабінету Міністрів України від 05 травня 1997 року № 432 про затвердження Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, як суб`єкт користування надрами, повинен періодично проводити геолого-економічну оцінку ділянки надр, яка є невід`ємною частиною державної експертизи природних копалин, і цей обов`язок визначений державою в особі її уповноважених органів.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
26. В обгрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що суд першої та апеляційної інстанцій повинні були перевірити правомірність прийнятих рішень відповідачами відповідно до норм Положення № 865, в першу чергу в частині чинності пункту 25, на який посилався відповідач при прийнятті оскаржених рішень. 
27. Скаржник стверджував, що у зв`язку із втратою чинності пункту 25 Положення       № 865, у нього не було обов`язку проводити повторну експертизу, проте зазначені обставини судами попередніх інстанцій не перевірялись. 
28. За позицією скаржника, судами не враховано всі обставини, які мали бути взяті ними до уваги для об`єктивного вирішення ситуації, що призвело до прийняття необґрунтованих, незаконних та протиправних рішень по суті спору.
29. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
30. В якості нормативного обґрунтування обов`язкового проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр відповідач покликався на положення статей 24, 37, 45  Кодексу України про надра, пункт 25 Постанови КМУ № 865, Постанову Кабінету КМУ від 05 травня 1997 року № 432 "Про затвердження Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр", позицію Державної фіскальної служби України, зазначену в листі від 03 червня 2016 року № 9651/5/99-99-12-02-03-16, роз`яснення Міністерства юстиції України, наданого листом від 18 вересня 2013 року № 10140-0-26-13/10.2. 

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі"; далі - Закон № 460-IX) Верховний Суд зазначає таке.
32. Спірні правовідносини виникли щодо правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, а саме: припису від 22 липня 2016 року № 88/2461-3, наказу від 25 жовтня 2016 року № 373 та наказу від 19 грудня 2016 року №489 щодо ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» в частині виявленого порушення, яке стало підставою для зупинення дії дозволу, а саме: непроведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр, та зобов`язання його усунути.
33. Отже, Верховним Судом надається оцінка застосуванню норм матеріального та процесуального права в межах вищезазначених спірних правовідносин, інші порушення, які були зазначені в оскаржуваному приписі не є предметом спору.
34. Згідно із статтею 2 завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.
35. Відповідно до статті 16 Кодексу про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються… центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. 
36. За приписами статей 15, 19 зазначеного Кодексу надра надаються у постійне або тимчасове користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.
37. Зі змісту частини другої статті 24 Кодексу України про надра слідує, що користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України;                 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.
38. Статтею 60 Кодексу України про надра встановлено, що державний контроль і нагляд за веденням робіт по геологічному вивченню надр, їх використанням та охороною спрямовані на забезпечення додержання всіма державними органами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами встановленого порядку користування надрами, виконання інших обов`язків щодо охорони надр, встановлених законодавством України.
39. Згідно з положеннями частини першої статті 61 Кодексу України про надра державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
40. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1174 затверджено Положення про Державну службу геології та надр України (далі - Положення № 1174), 
41. Згідно із пунктами 1, 7 Положення № 1174 Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується на реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Держгеонадра України, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
42. За приписами пункту 4 Положення № 1174 відповідач у тому числі (…) видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами, зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням. 
43. Постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30 травня 2011 року затверджений Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - Порядок № 615).
44. Згідно із пунктом 1 Порядок № 615 регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін. 
45. Пунктом 2 Порядку № 615 передбачено, що дозволи надаються Держгеонадрами. 
46. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2011 року № 1294 затверджений Порядок здійснення державного геологічного контролю (далі - Постанова № 1294). 
47. Згідно із пунктом 2 Постанови № 1294 державний геологічний контроль здійснюється Держгеонадрами та її територіальними органами (далі - органи державного геологічного контролю)
48. Отже, відповідач є центральним органом виконавчої влади уповноваженим  видавати дозволи, проводити перевірку їх використання та у визначених випадках зупиняти або анулювати їх дію. 
49. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
50. Пунктом 22 Порядку № 615 встановлено, що дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів державної фіскальної служби у разі: 1) порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр; 2) виникнення внаслідок проведення робіт, пов`язаних з користуванням ділянкою надр, безпосередньої загрози життю чи здоров`ю працівників або населення; 3) наявності заборгованості із сплати загальнодержавних податків та зборів; 4) невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища.
51. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що однією з підстав зупинення дії дозволу на спеціальне використання надр є порушення надрокористувачем умов та порядку користування надрами, невиконання обов`язків, визначених статтею 24 Кодексу України про надра, а також невиконання у встановлений строк приписів контролюючого органу щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування. Відповідач уповноважений приймати рішення щодо зупинення дії спеціального дозволу у разі виявлення порушення надрокористувачем встановленого порядку користування надрами.
52. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 802/2320/17-а, від 10 липня 2018 року у справі № 815/3305/17.
53. Згідно із статею 45 Кодексу про надра для визначення промислової цінності родовищ і оцінки запасів корисних копалин по кожному родовищу встановлюються кондиції на мінеральну сировину, що становлять сукупність вимог до якості і кількості корисних копалин, гірничо-геологічних та інших умов розробки родовища. 
Запаси корисних копалин розвіданих родовищ, а також запаси корисних копалин, додатково розвіданих у процесі розробки родовищ, підлягають експертизі та оцінюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
54. На виконання статті 45 зазначеного Кодексу постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1994 року № 865 затверджено Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин. 
55. Пунктом 25 Положення № 865 (у редакції, чинній до 26 березня 2008 року) було передбачено, що повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться обов`язково у тому разі, коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими ДКЗ, або якщо списані та передбачені до списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством.
Повторна і додаткова експертиза та оцінка запасів корисних копалин проводиться у порядку, передбаченому цим Положенням.
56. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин" внесені зміни до пункту 25 Положення № 865 та викладено у наступній редакції: "Повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр, а також у разі:
коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством;
коли різниця у розмірі становить понад 20 відсотків порівняно з фактичними техніко-економічними та фінансовими показниками господарської діяльності, пов`язаної з видобуванням корисних копалин, а також коли зміни в технологічних схемах призводять до такої різниці".
57. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2010 року     № 1236 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" постанову Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 264 визнано такою, що втратила чинність з 12 січня 2011 року.
58. Відповідно до положень пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від     06 вересня 2005 року, - визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.
59. З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2010 року           № 1236 зміни та доповнення до Положення № 865 не вносились, попередня редакція пункту 25 Положення № 865 не відновлювалась.
60. Часткове відновлення чинності пункту 25 Положення № 865 мало місце лише у грудні 2017 року з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2017 року № 1108 "Про внесення зміни до пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин", якою в пункті 25 Положення № 865 були передбачені підстави проведення повторної експертизи.
61. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
62. Отже, за загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою, та до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
63. Конституційний принцип незворотності дії закону у часі неодноразово був предметом вивчення, проте у правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною.
64. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
65. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
66. Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
67. У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення щодо порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".
68. Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
69. На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, Верховний Суд наголошує,  що суд під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.
70. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 02 грудня 2008 року у справі № 21-1169во08, відповідно до якої норми права, що зазнавали змін, мають застосовуватися виключно в межах дії кожної з їх редакцій і не можуть бути застосовані за аналогією права.
71. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин положення пункту 25 Положення № 865 в редакції, застосованій відповідачем, не діяли.
72. Зазначена правова позиція щодо застосування пункту 25 Положення № 865 сформована в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі                     № 820/601/17, та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї. 
73. Не приймаються посилання відповідача на листи Державної Фіскальної служби України та Міністерства юстиції України від 03 червня 2016 року                                      № 9651/5/99-99-12-02-03-16 та від 18 вересня 2013 року №10140-0-26-13/10.2, які мають лише інформаційний характер та не є обов`язковими до застосування, оскільки не є підзаконними актами.
74. Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 807/1332/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 820/601/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 804/8510/16, від 29 квітня 2020 року у справі                    № 806/648/17 та від 09 липня 2020 року у справі № 811/1797/16.
75. Отже, Державна служба геології та надр України при винесені припису                     № 88/2461-3 від 22 липня 2016 року, наказу № 373 від 25 жовтня 2016 року, наказу     № 489 від 19 грудня 2016 року щодо ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» в частині необхідності проведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин застосувала нечинний пункт 25 Положення № 865.
76. Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, у тому числі (…) перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
77. Згідно із частинами 1-3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
78. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
79. За приписами статті 2 та частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
80. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими.
81. За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд дійшов до висновку про те, що відповідач при прийнятті оскаржених рішень застосував нечинну норму, проте суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили належним чином законність правових підстав зупинення дії дозволу. 
82. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
83. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
84. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
85. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
86. Верховний Суд наголошує, що в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

VII.ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
87. Відповідно до частин 1, 3 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
88. За таких встановлених обставин та правового регулювання рішення судів попередніх інстанцій необхідно скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. 
89. За змістом частин першої та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
90. Так, позивачем сплачено при подачі позову 1600,00 грн та 3200,00 грн (платіжні доручення № 999 від 19.01.2017 та № 1053 від 15.02.2017), за апеляційну скаргу 2400,00 грн (платіжне доручення № 3173 від 27.06.2019), за касаційну скаргу 9 600,00 грн (платіжне доручення № 3955 від 17.09.2019). Загальна сума 16 800,00 грн.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351,355, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі №826/1503/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати припис Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 22 липня 2016 року № 88/2461-3 в частині виявленого порушення - непроведення повторної державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр та зобов`язання його усунути Товариству з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт".
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України від 25 жовтня 2016 року № 373 "Щодо анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень" в частині усунення порушень законодавства про надра Товариством з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт".
Визнати протиправним та скасувати наказ від 19 грудня 2016 року № 489 "Про встановлення термінів для усунення порушень" в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2461 від 27 квітня 2001 року Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт".
Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Пологівський хімічний завод "Коагулянт" (код ЄДРПОУ - 03327724) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України (ЄДРПОУ - 37536031) судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної скарги і касаційної скарги у розмірі            16 800,00 грн (шістнадцять тисяч вісімсот гривень).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                            С.М. Чиркін
                                                                                          В.М. Кравчук
                                                                                          О.П. Стародуб