Ухвала
 
15 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 296/7065/19
провадження № 61-9461ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року у складі судді Рожкової О. С. та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2011 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2009 року відповідач проживає окремо та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, зокрема необхідних на її навчання, відпочинок та лікування. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2018 року у справі № 296/934/18 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Поплавського Д. Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 296/934/18, виданого 14 листопада 2018 року. Оскільки ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього аліментів у повному обсязі не виконує станом на 01 січня 2020 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 81 434,00 грн.
 
Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 50 процентів понесених нею додаткових витрат на утримання сина 
ОСОБА_3 у розмірі 52 352,00 грн; заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 лютого 2018 року по 01 січня 2020 року у розмірі 81 434,00 грн; пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 81 434,00 грн.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 
52 352,00 грн; пеню за прострочення сплати аліментів на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2018 року, за період з 01 лютого 2018 року по 01 січня 2020 року у розмірі 81 434,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2021 року залишено без задоволення.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково, заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира 
від 14 липня 2020 року змінено, зменшено розмір стягнутих додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , з 52 352,00 грн до 15 333, 29 грн та розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2018 року по 01 січня 2020 року з 81 434,00 грн до 25 831,91 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати заочне рішення Корольовського районного суду 
м. Житомира від 14 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 52 352,00 грн, заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 81 434,00 грн та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 81 434,00 грн.
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (ухвала 
від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду 
від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак