ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3982/21 Справа № 209/3613/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозитом) та стягнення пені за кожен день прострочення 

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозитом) та стягнення пені за кожен день прострочення. 
В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилалася на те, що 28 грудня 2016 року між нею та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0071431753101, відповідно до умов якого вона передала банку належні їй грошові кошти в національній валюті України у розмірі 50000 грн. строком на 6 місяців - до 28 червня 2017 року включно із щомісячним нарахуванням процентів на суму внеску за ставкою 18% річних. Пунктом 21 вказаного договору передбачено, що вкладник має право витребувати вклад протягом 5-ти календарних днів після закінчення кожного строку вкладу. Дія договору припиняється з моменту виплати банком усієї суми вкладу разом з процентами згідно умовам договору. Якщо закінчення строку дії вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу здійснюється в перший робочий для банку день. Після закінчення строку дії договору вона неодноразово зверталася до відділень АТ КБ “Приватбанк” з вимогою про розірвання договору банківського вкладу та виплату їй всієї суми внеску і нарахованих процентів, але отримувала відмови через наявність у неї простроченої заборгованості за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року, який був укладений між нею та відповідачем. 15 березня 2019 року вона надала до відділення АТ КБ “Приватбанк”, яке розташоване по вул. Дніпробудівській, 2 у м. Кам`янське, копію рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 лютого 2018 року, яким було частково задоволено позов АТ КБ “Приватбанк” до неї та стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року в розмірі 63863,01 грн., а також постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, якою вказане рішення суду було скасовано та АТ КБ “Приватбанк” в повному обсязі відмовлено в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, банк знову відмовив їй у поверненні банківського вкладу з підстав наявності заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на частини 2 та 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, статті 321, 526, 626, ч.1 ст. 651, ч. 2 ст.1060, ст.1066, ч.1 ст. 1074 ЦК України, позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними. Згідно пункту 14 договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року по закінченню строку вкладу банк має право перерахувати кошти з депозиту на вклад «До вимоги». Пунктом 15 договору передбачено, що у випадку якщо після закінчення трьох календарних днів з дня надходження грошей на вклад «До вимоги» вкладник не витребував суму вкладу або її частину, то вкладник доручає банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «До вимоги» на даний депозит. Новий строк вкладу обчислюється з дати надходження грошей на депозит зі вкладу «До вимоги». Таким чином, враховуючи зазначені у пунктах 14, 15 умови договору, а також річну відсоткову ставку в розмірі 18%, розмір процентів за депозитним вкладом, які банк повинний виплати їй виплатити з 29 грудня 2016 року по 13 вересня 2020 року становить 44219 грн. 45 коп. Крім того, відповідно до розділу «Дані за вкладом», який міститься в Договорі банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року на суму коштів на вкладі «До вимоги» № НОМЕР_1 нараховуються проценти за ставкою 1% річних. Так, за період з 29 грудня 2016 року по 13 вересня 2020 року розмір процентів, нарахованих на суму коштів на вкладі «До вимоги» № НОМЕР_1 , становить 27 грн. 49 коп. Вважає, що згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач зобов`язаний сплатити їй пеню за кожен день прострочення виконання зобов`язань за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року, оскільки після закінчення 10 липня 2019 року строку дії вищевказаного договору в період з 11 липня 2019 року по 15 липня 2019 року вона знову зверталася до відділення банку з вимогою про розірвання договору банківського вкладу (депозиту), а після отримання 17 липня 2019 року відмови надіслала на адресу відповідача претензію-вимогу, яку Банк отримав 18 липня 2019 року, що є першим днем порушення відповідачем зобов`язань. Крім того, 17 червня 2020 року вона звернулася до Лівобережного відділення АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Кам`янське, проспект Металургів, буд. 4-Б, з письмовою вимогою повернути вклад з усіма нарахованими відсотками, але їй знову було відмовлено через наявність заборгованості за кредитним договором. З наведених підстав позивач просила суд стягнути з АТ КБ “Приватбанк” на її користь банківський вклад за договором «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року у розмірі 50 000 грн., проценти у розмірі 44 246 грн. 94 коп., пеню за період з 18 липня 2019 року по 13 вересня 2020 року. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозитом) та стягнення пені за кожен день прострочення. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором «Вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року в розмірі 50000 грн., проценти в розмірі 44246,94 грн., пеню за період з 19 липня 2020 року по 13 вересня 2020 року в розмірі 4470,44 грн., а всього 98717,38 грн. (дев`яносто вісім тисяч сімсот сімнадцять грн. 38 коп.). В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просять скасувати рішення  суду від 16 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2016 року між АТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101, згідно якого позивач передала відповідачу належні їй грошові кошти в сумі 50000 грн. для розміщення на депозитному вкладі строком на 6 місяців - до 28 червня 2017 року включно зі щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу за ставкою 18% річних, що підтверджується копією договору та квитанцією про зарахування коштів на депозитний рахунок (а.с. 11, 12).
Пунктом 14 договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня передбачено, що по закінченню строку вкладу Банк має право перерахувати кошти з депозиту на вклад «До вимоги».
Відповідно до п. 15 зазначеного договору, якщо після закінчення 3-х календарних днів після надходження грошей на вклад «До вимоги» вкладник не витребував суму вкладу або її частину, то він доручає Банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «До вимоги» на даний депозит. Новий строк вкладу обчислюється з дати надходження грошей на депозит з вкладу «До вимоги».
Згідно п.16 договору, якщо Банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «До вимоги», то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в Банк.
Відповідно до п.17 договору продовження вкладу проводиться без оформлення додаткових угод до договору.
Пунктом 21 договору банківського вкладу сторони погодили, що вкладник має право витребувати вклад протягом 5-ти календарних днів після закінчення кожного строку вкладу. Дія договору припиняється з моменту виплати банком усієї суми вкладу разом з процентами згідно умовам договору. Якщо закінчення строку дії вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу здійснюється в перший робочий для Банку день.
17 липня 2019 року  ОСОБА_1 направила на адресу АТ КБ “Приватбанк” (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) претензію – вимогу, яка була отримана банком 18 липня 2019 року, в якій просила терміново виплатити їй через касу Банку суму вкладу в розмірі 50000 грн. та нараховані відсотки на момент виплати депозиту (а.с. 29, 30, 31).
На вказану претензію-вимогу листом № 20.1.0.0.0/7-190719/1436 від 08 серпня 2019 року банк повідомив, що відповідно до умов укладеного нею договору дострокове повернення вкладу не передбачено. ОСОБА_1 має можливість витребувати вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення терміну його дії, а тому для отримання банківського вкладу їй необхідно звернутися до АТ КБ “Приватбанк” у період з 14 січня 2020 року по 18 січня 2020 року, оскільки 14 січня 2020 року закінчується строк вкладу (а.с. 32).
Згідно наданої представником позивача роздруківки скріншоту смс-повідомлення, що було направлено банком ОСОБА_2 , 17 січня 2020 року банк повідомив позивача про те, що 16 січня 2020 року її вклад було продовжено на новий строк з надбавкою 1% річних (а.с. 47).
Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до направлення АТ КБ “Приватбанк” претензії вимоги від 16 липня 2019 року вона зверталася до відповідача з вимогами про повернення її вкладу протягом 5 календарних днів після закінчення пролонгованого шестимісячного строку вкладу (депозиту).
Претензія-вимога про повернення строкового вкладу від 16 липня 2019 року була отримана банком 18 липня 2019 року, тобто зі спливом 5 днів після закінчення в черговий раз продовженого строкового вкладу - 10 липня 2019 року, з чим погоджується і сама позивач, вказуючи у розрахунку, викладеному в позовній заяві, період пролонгованого строкового вкладу з 10 січня 2019 року по 10 липня 2019 року.
Отже, АТ КБ “Приватбанк”, обгрунтовано, відповідно до умов укладеного з ОСОБА_1 договору, відмовили позивачу у видачі суми вкладу та нарахованих процентів до закінчення в черговий раз продовженого до 13 січня 2020 року строкового вкладу та їй було роз`яснено право на отримання вкладу (депозиту) в період часу з 14 по 18 січня 2020 року.
В період з 14 по 18 січня 2020 року ОСОБА_1 з вимогою до АТ КБ “Приватбанк” про поверення вкладу не зверталася, тому вклад було пролонговано на новий термін - з 16 січня 2020 року по 16 липня 2020 року.
17 липня 2020 року, тобто після чергового продовженого банком строку дії договору, у передбачений умовами договору строк, позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення депозитних коштів за договором Вкладу "Стандарт" №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року. У вказаній заяві, яка була прийнята представником банку 17 липня 2020 року за вх. № 196-ВВ, позивач вказала, що 16 липня 2020 року закінчився строк дії банківського вкладу та просила видати їй вклад з усіма нарахованими відсотками (а.с. 85).
У поверненні банківського вкладу і відсотків позивачу було відмовлено та надано письмову відповідь від 07 серпня 2020 року, де було зазначено, що банк не має можливості провести виплату з депозитного рахунку з огляду на наявну заборгованість по картці «Універсальна» (а.с. 86).
У справі встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2010 року у розмірі 63863 грн.  01 коп., яка складається з наступного: 14643,57 грн. – тіло кредиту; 30156,12 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 19063,32 грн. – заборгованість за пенею. В частині позовних вимог щодо стягнення штрафів відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року вищевказане рішення суду від 26 лютого 2018 року скасовано. У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 квітня 2010 року було відмовлено (а.с. 21-28). 
Таким чином, після закінчення строку дії банківського вкладу (депозиту) - 16 липня 2020 року та за наявності відповідно звернення позивача до банку, банк не повернув позивачу суму банківського вкладу та усі нараховані за умовами договору відсотки, посилаючись саме на наявність заборгованості за кредитним договором, у стягненні якої рішенням суду банку було відмовлено.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відмовивши ОСОБА_1 у видачі вкладу з усіма нарахованими відсотками згідно її заяви від 17 липня 2020 року, Банк порушив норми ч. 3 ст.1060 ЦК України та п. 21 Договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу у розмірі 50000 грн. 
Крім того, суд правильно встановив, що позивач має право на стягнення з відповідача процентів за ставкою 1%, які повинні бути нараховані банком, згідно розділу «Дані за вкладом», який міститься в Договорі банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року на суму коштів на вкладі «До вимоги» № НОМЕР_1 .
За період з 29 грудня 2016 року по 13 вересня 2020 року розмір процентів, нарахованих на суму коштів на вкладі «До вимоги» № НОМЕР_1 , становить 27 грн. 49 коп. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що загальна сума відсотків, що нараховуються за період з 29 грудня 2016 року 13 вересня 2020 року та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 44246 грн. 94 коп. (44219 грн. 45 коп. + 27 грн. 49 коп.).
Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція – це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець – це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За пунктом 10 договору банківського вкладу від 28 грудня 2016 року у випадку невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.
Аналіз норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк – їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.
Оскільки позивач заявила вимоги про стягнення суми пені по 13 вересня 2020 року, суд першої інстанції з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства та в межах заявлених позивачем вимог, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 19 липня 2020 року по 13 вересня 2020 року в розмірі 4470 грн. 44 коп.
Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно розрахував розмір відсотків, визначивши їх у сумі 18% на рік, є безпідставними, оскільки розділом «Дані за вкладом» Договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року передбачено, що розмір відсотків за цим договором становить саме 18% річних. Будь-яких даних про зміну відсоткової ставки за депозитом сторонами не надано.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що банк банківський вклад не повертає позивачу через наявність заборгованості позивача за кредитним договором від 07 квітня 2010 року, укладеним між нею та Банком, є безпідставними, оскільки, зокрема, банком не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти з банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0071431753101 від 28 грудня 2016 року були перераховані на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, яка набрала законної сили, було відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. 
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

                                                       П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 червня 2021 року.

Головуючий суддя 

Судді