УХВАЛА
02 червня 2021 року 
Київ
справа №9901/99/21
адміністративне провадження №П/9901/99/21
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: 
суддя-доповідач Гусак М.  Б., судді: Васильєва І.  А., Пасічник С.  С., Гімон М. М., Хохуляк    В.   В., 
за участю: 
секретаря судового засідання Хом`яка О.   А.,
представника відповідача - Мовіле Олександра Сергійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи: Рожищенська районна державна адміністрація Волинської області та Луцька районна державна адміністрація Волинської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

30 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду, як суду першої інстанції, з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо неприсвоєння їй третього рангу державного службовця відповідно до норм Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу»; зобов`язати Президента України видати розпорядження про присвоєння такого рангу; зобов`язати Луцьку районну державну адміністрацію, як правонаступника Рожищенської районної державної адміністрації, внести запис до трудової книжки про присвоєння третього рангу державного службовця на підставі розпорядження Президента України; зобов`язати перерахувати та виплатити заробітну плату з урахуванням надбавки за ранг державного службовця за період із 1  березня 2017 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 21 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Верховного Суду від 2 червня 2021 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 з виділенням в самостійне провадження вимоги про зобов`язання Луцької районної державної адміністрації, як правонаступника Рожищенської районної державної адміністрації, внести запис до трудової книжки про присвоєння третього рангу державного службовця на підставі розпорядження Президента України, а також перерахувати та виплатити заробітну плату з урахуванням надбавки за ранг державного службовця за період із 1 березня 2017  року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 21 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку, та передано їх на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12 березня 2015 року її призначено головою Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області та присвоєно сьомий ранг державного службовця, однак станом на 1 травня 2016 року цей ранг не приведено у відповідність до умов Закону України «Про державну службу». 

3 червня 2016 року першим заступником голови Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області направлено подання до Адміністрації Президента України про присвоєння їй ( ОСОБА_1 ) третього рангу державного службовця категорії «А» посад державної служби.

Відповідь на дане подання не надходила, водночас виплата надбавки за ранг проводилася до лютого 2017 року.

З 24 січня 2018 року ОСОБА_1 припинила державну службу на посаді голови Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби», але продовжила виконання повноважень на цій посаді.

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнена у зв`язку з припиненням повноважень відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

У день звільнення вона звернулася до Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області з претензією щодо: вирішення питання про приведення у відповідність рангу державного службовця та виплати відповідної надбавки за ранг державного службовця, а також здійснення перерахунку проведених виплат з урахуванням відповідного рангу. Водночас, Рожищенська районна державна адміністрація Волинської області пред`явила до неї ( ОСОБА_1 ) претензію про відшкодування нею матеріальної шкоди у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівникові за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення. 

21 квітня 2020 року підписано угоду про добровільне відшкодування збитків у порядку частини п`ятої статті 130 КЗпП України, за умовами якої ОСОБА_1 відмовилася від своїх претензій про присвоєння рангу та виплату відповідних коштів, а Рожищенська районна державна адміністрація Волинської області зобов`язалась не пред`являти в майбутньому вимог про стягнення в порядку регресу з неї матеріальної шкоди, завданої внаслідок виплати незаконно звільненому працівникові.

Водночас, як посилається ОСОБА_1 , вона 30 березня 2021 року отримала ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 22 березня 2021 року про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі №  167/127/21 за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, Рожищенської районної державної адміністрації, Луцької районної державної адміністрації до неї ( ОСОБА_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Подання даного позову, на думку ОСОБА_1 , є порушенням Рожищенською районною державною адміністрацією Волинської області умов зазначеного договору, і саме з цього часу вона дізналася про порушення свого права.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить залишити позов без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до адміністративного суду та ненаведення поважних причин для його поновлення.

Під час прийняття ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі №  9901/99/21 постало питання дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом.

На думку ОСОБА_1 , подання позову у іншій справі (№  167/127/21 - про стягнення з неї матеріальної шкоди в порядку регресу), є порушенням Рожищенською районною державною адміністрацією Волинської області умов зазначеного договору, і саме з цього часу її право порушено.

Водночас, як убачається зі змісту вимог, вона звернулася за захистом свого порушеного права на присвоєння їй відповідного рангу державного службовця, що мало відбутися ще у 2016 році.

У зв`язку із наведеним, суддя, відкриваючи провадження у справі, умовно виходив із поважності причин пропуску; розгляд клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом поважними та поновлення даного строку звернення підлягає остаточному розгляду в судовому засіданні колегією суддів у складі п`яти суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2021 року, який проведено на підставі Розпорядження Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду у зв`язку з неможливістю участі судді Юрченко В.  П. у розгляді цієї справи, визначено новий склад суду: головуючий суддя Гусак М.  Б. (суддя-доповідач), судді: Васильєва І.   А., Пасічник С.   С., Гімон М.   М., Хохуляк В.   В.

ОСОБА_1 подала уточнене клопотання, в якому вона посилається на те, що саме з часу отримання 30 березня 2021 року ухвали суду у справі № 167/127/21 вона дізналася про порушення її права на присвоєння третього рангу державного службовця та на перерахунок і виплату заробітної плати з урахуванням надбавки за цей ранг.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду, суд виходить із такого.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 17 частини першої статті 4 цього Кодексу встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, спір щодо призначення рангу державному службовцю стосується проходження публічної служби.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі спір виник з приводу проходження позивачем публічної служби, тому до спірних правовідносин має застосовуватись місячний строк звернення до суду, який належить відраховувати від дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про обізнаність позивачки з порушенням відповідачем її права на присвоєння рангу свідчить звернення очолюваної нею Рожищенської районної державної адміністрації до відповідача у червні 2016 року з цього питання.

Наслідком пропуску строку звернення до суду у разі відсутності підстав для визнання причин пропуску строку поважними, є залишення позовної заяви без розгляду. 

В пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28  травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропуску строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 30 березня 2021  року.

Отже, позовні вимоги у цій справі щодо визнання протиправною бездіяльності Президента України заявлені майже через п`ять років з дня, коли позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав щодо неприведення у 2016 році у відповідність до умов Закону України «Про державну службу» рангу державного службовця.

Таким чином, позивачем пропущений строк звернення до суду.

Водночас, доводи ОСОБА_1 , що перебіг строку порушення її права почався з моменту подання позовної заяви та відкриття провадження у справі № 167/127/21 за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, Рожищенської районної державної адміністрації, Луцької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, колегія суддів вважає безпідставними.

З позову у зазначеній справі не вбачається причинного зв`язку з початком перебігу строку для позивача не в 2016 році. Також подання позову до ОСОБА_1 не може бути визнано колегією суддів поважною причиною пропуску нею строку звернення з адміністративним позовом.

Поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість, таких обставин позивачем не наведено, а судом - не встановлено.

Ураховуючи, що позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого КАС України, і підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, указані ОСОБА_1 , визнаються судом неповажними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, інші позовні вимоги щодо зобов`язання Президента України видати розпорядження про присвоєння відповідного рангу є нерозривно пов`язаними з вимогами про визнання дій та бездіяльності протиправними, оскільки за змістом статті 245 КАС України ухвалення судом рішення про зобов`язання вчинити дії є наслідком визнання протиправною бездіяльності, а тому позов у цій справі підлягає залишенню без розгляду у повному обсязі.

Водночас, залишення зазначених позовних вимог без розгляду не позбавляє позивачку права на розгляд виділених в самостійне провадження вимог про зобов`язання Луцької районної державної адміністрації, як правонаступника Рожищенської районної державної адміністрації, перерахувати та виплатити заробітну плату з урахуванням надбавки за третій ранг державного службовця, оскільки призначення відповідного рангу не залежало від дискреції Президента України, а було, за встановленого Законом «Про державну службу»  регулювання, гарантованим мінімумом.

Ураховуючи, що позов у цій справі залишається без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 122, 123, 240, 256 КАС України, колегія суддів 

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, але може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                                                                           М.  Б. Гусак                                                       

Судді:                                                                                                                                                                                           І.  А. Васильєва

                                                                                                                                                                                                                С.  С. Пасічник

                                                                                                                                                                                                                М.  М. Гімон

                                                                                                                                                                                                                В.  В. Хохуляк