ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/849/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Будішевської Л.О., Аленіна О.Ю.,
при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,
за участю представників:
від прокуратури – Кривельова Т.М.,
від Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки) – участі не брали,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" – Погібко О.О.,
розглянувши апеляційну скаргу керівника Чорноморської окружної прокуратури Одеської області
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 про відмову у забезпеченні позову, прийняту суддею Мостепаненко Ю.І., м. Одеса,
у справі №916/849/21
за позовом: виконувача обов`язків заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс"
про стягнення 45 272,17 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 р. виконувач обов`язків заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс", в якому просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 45272,17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні Управлінням Укртрансбезпеки в Запорізькій області (правонаступником якого є Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки) габаритно-вагового контролю було встановлено факт перевищення транспортним засобом, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю           "Ман-Сервіс", нормативних вагових параметрів без дозволу та внесення плати, про що було складено відповідні акти та довідки про результати здійсненого контролю, на підставі яких в подальшому проведено розрахунок плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу відповідача, вагові параметри якого перевищують нормативні, на загальну суму 1383,48 євро, що еквівалентно 45272,17 грн.
Одночасно з поданням позовної заяви, виконувачем обов`язків заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури було подано заяву про забезпечення позову б/н та б/д (вх.№2-404/21 від 29.03.2021), в якій останній просив накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс", які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, у межах ціни позову – 45272,17 грн.
В обґрунтування даної заяви прокурор посилався на те, що Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області (правонаступником якого є Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки) надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" лист №60922/16-24-20 від 14.08.2020 про необхідність внесення відповідачем плати за проїзд в розмірі 1383,48 євро, що станом на дату здійснення розрахунку еквівалентно 45272,17 грн, протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати, а саме: до 05.09.2020, проте станом на день подання даного позову відповідач зазначену суму коштів в добровільному порядку не сплатив, що свідчить про бездіяльність останнього та відсутність у нього наміру виконувати свої зобов`язання, у зв`язку з чим прокурор вважає наявним суттєвий ризик ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" від виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, що, в свою чергу, унеможливить виконання вказаного рішення та, відповідно, захист інтересів держави у сфері економічних відносин.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 у справі №916/849/21 (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні заяви виконувача обов`язків заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури б/н та б/д (вх.№2-404/21 від 29.03.2021) про забезпечення позову відмовлено.
Вказана ухвала суду мотивована недоведеністю позивачем існування обставин, які у випадку задоволення позовних вимог утруднять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, керівник Чорноморської окружної прокуратури Одеської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/849/21 скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву б/н та б/д        (вх.№2-404/21 від 29.03.2021) про забезпечення позову задовольнити.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що протиправна несплата відповідачем протягом тривалого часу плати за проїзд свідчить про бездіяльність останнього та його небажання виконувати свої зобов`язання, що, з огляду на предмет даного спору, який полягає у стягненні плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, зумовлює існування ризику ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Водночас апелянт зазначає про те, що місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали не звернув увагу на характер спірних правовідносин та не врахував необхідності забезпечення ефективності захисту порушених інтересів держави, які полягають не лише в утрудненні виконання майбутнього судового рішення, а також і в уникненні потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 22.05.2021 (вх.№1646/21/Д2 від 24.05.2021) Товариство з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду – без змін. Зокрема, відповідач зауважує на тому, що прокурором у встановленому законом порядку не підтверджено наявності підстав для представництва у спірних правовідносинах інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки), що свідчить про подання позову у даній справі особою, яка не має процесуальної дієздатності, та є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
04.06.2021 до суду апеляційної інстанції від заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури Одеської області надійшла відповідь на відзив №63-1945вих-21 від 31.05.2021 (вх.№1646/21/Д3 від 04.06.2021), в якій останній просить задовольнити його апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 у справі №916/849/21, посилаючись на те, що відповідачем на надано жодного належного доказу, який би спростовував факт доведення прокурором підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, тим більше, що останнім дотримано порядок повідомлення, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та правильно визначено орган держави, в інтересах якого звернувся прокурор, натомість наведені Товариством з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" доводи є його власним тлумаченням норм чинного законодавства України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Аленіна О.Ю. від 11.05.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 27.05.2021 справу №916/849/21 призначено до розгляду на 09.06.2021 об 11:00.
У судовому засіданні 09.06.2021 представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" висловив заперечення проти її задоволення, представник Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки) участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали (а.с.62-64, 66).
Державна служба України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки) своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру, а саме: вимога про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 45272,17 грн.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.
Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, заявник повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що грошові кошти, наявні у відповідача станом на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування грошових коштів або вчинення інших дій з метою уникнення майнової відповідальності та перешкоджанню законному стягненню грошових коштів) причин.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.04.2018 у справі №916/2828/17 та від 31.03.2021 у справі №914/2353/20.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.
Колегія суддів вбачає, що в обґрунтування заяви б/н та б/д (вх.№2-404/21 від 29.03.2021) прокурор послався на те, що на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс", які знаходяться у банківських установах у межах ціни позову – 45272,17 грн, може утруднити або унеможливити виконання судового рішення у даній справі.
Між тим апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду про відмову у забезпеченні позову від 30.03.2021 відсутні та прокурором до суду першої інстанції разом з заявою про вжиття заходів забезпечення позову не подано жодного доказу на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" перебуває у незадовільному фінансовому стані, має невиконані безспірні зобов`язання, виступає боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняє будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності шляхом стягнення цих коштів, або здійснює підготовку до вчинення таких дій, відтак всі доводи заяви прокурора про забезпечення позову б/н та б/д (вх.№2-404/21 від 29.03.2021) щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.
Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.
Колегія суддів зауважує на тому, що до заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником не було додано жодного документу, окрім платіжного доручення про сплату судового збору.
Посилання апелянта на несплату відповідачем у добровільному порядку грошових коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 45272,17 грн стосуються обґрунтування підстав позову, тобто суті позовних вимог, та жодним чином не свідчать про необхідність забезпечення позову, оскільки сам факт наявності між сторонами судового спору не може бути належною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19.
З огляду на викладене, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги і твердження відповідача про подання позову у даній справі особою, яка не має процесуальної дієздатності, адже зазначені доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" стосуються безпосередньо позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність у виконувача обов`язки заступника керівника окружної прокуратури повноважень на підписання заяви про забезпечення позову у даній справі, адже в силу пунктів 14-16 частини першої статті 15, частини першої статті 24 Закону України "Про прокуратуру" прокурором органу прокуратури є, зокрема, керівник окружної прокуратури, перший заступник керівника окружної прокуратури та заступник керівника окружної прокуратури, при цьому право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
При цьому посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ман-Сервіс" у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 22.05.2021 (вх.№1646/21/Д2 від 24.05.2021) на низку постанов Верховного Суду є безпідставними, адже зазначені судові рішення стосуються правовідносин, в яких заступник керівника регіональної прокуратури, підписуючи процесуальні документи, діяв від імені та в інтересах органу прокуратури як юридичної особи, а не реалізуючи конституційну функцію з представництва інтересів держави в особі компетентного суб`єкта владних повноважень, натомість у даній справі виконувач обов`язків заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури звернувся з заявою про забезпечення позову саме в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки).
Доводи скаржника про те, що місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував необхідності забезпечення ефективності захисту порушених інтересів держави, які полягають не лише в утрудненні виконання майбутнього судового рішення, а також і в уникненні потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом, колегією суддів оцінюються критично, оскільки питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав у зв`язку з неможливістю позивача захистити їх в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, підлягає дослідженню у немайнових спорах, у той час як у даній справі прокурором заявлено виключно вимоги майнового характеру.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Враховуючи викладене, оцінивши доводи прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви виконувача обов`язки заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову б/н та б/д (вх.№2-404/21 від 29.03.2021) у справі №916/849/21.
З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 30.03.2021 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/849/21 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Чорноморської окружної прокуратури Одеської області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/849/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2021.

Головуючий суддя                                                             С.В. Таран

Суддя                                                                                 Л.О. Будішевська 

Суддя                                                                                 О.Ю. Аленін