СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р.                                                                 Справа № 905/1158/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Шевель О.В., 
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Маріупольської міської ради (вх.№883 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Макаровою Ю.В., повний текст складено 15.02.2021,
за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, 
до Приватного підприємства "Нікон", м. Маріуполь,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіної О.В., м.Маріуполь,
2) ОСОБА_1 , м. Маріуполь,
3) ОСОБА_2 , м. Маріуполь,
4) Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, м.Краматорськ,
про скасування реєстрації декларації та припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач - Маріупольська міська рада, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства "Нікон" про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДЦ14211350263, виданої 16.12.2011, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, та припинення права власності, номер запису: 25506795; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40399366 від 30.03.2018.
Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 12, 116, 123, 124, 125 Земельного кодексу України, статей 1, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", положення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 92, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, обґрунтовані тим, що порушено встановлений порядок здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно. За твердженням позивача, приватним нотаріусом Лушкіною О.В. здійснено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , за Приватним підприємством "Нікон" з порушенням чинного законодавства, а саме: на підставі неіснуючої декларації про готовність об`єкту до експлуатації та за відсутності доказів на підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 12, 116, 123, 124 Земельного кодексу України, статей 11, 15, 328, 331 Цивільного кодексу України, статей 2, 5, 10, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", положення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, мотивовано тим, що позивачем не доведено та судом не встановлено, що дії приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіної О.В при здійсненні реєстрації права власності за Приватним підприємством "Нікон" на спірне нерухоме майно здійснені з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому, суд першої інстанції зазначивши про те, що реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та внесення про це відповідних відомостей до єдиного реєстру це різні за часом дії, враховуючи відсутність доказів оскарження рішення державного органу про реєстрацію цієї декларації, відхилив доводи позивача про незаконну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відсутності необхідних дозвільних документів (декларації про готовність об`єкта до експлуатації). Крім того, місцевий господарський суд, посилаючись на рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси", відхилив доводи позивача про незаконну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно у зв`язку з відсутністю рішення про присвоєння спірному об`єкту нерухомого майна поштової адреси.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення надано невірну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, та неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зокрема, позивач вказує на те, що в даному випадку зареєстровано право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна за відсутності передбачених пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, належних документів, що підтверджують прийняття такого об`єкту до експлуатації та присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. При цьому, на думку позивача, в даному випадку державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно здійснено на підставі підроблених документів, оскільки рішення про присвоєння адреси органом місцевого самоврядування не приймалось, декларація про готовність об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не реєструвалась.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 20.05.2021. 
11.05.2021 до Східного апеляційного господарського суду від представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Курібло В.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №5324), в якому просить відмовити Маріупольській міській раді у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 залишити без змін. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на те, що реєстрація декларації та внесення відомостей до Єдиного реєстру є відмінними діями, та замовник не несе відповідальності за невнесення відповідними державними органами даних до Єдиного реєстру; матеріалами справи підтверджується присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про здійснення державної реєстрації речових прав на спірний об`єкт нерухомого майна з дотриманням норм чинного законодавства. 
Також, у відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи просить постановити ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів за допомогою системи "Easycon".
Листом Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 №13-49/009654 повідомлено заявника про те, що клопотання про проведення відеоконференції, яке викладено у відзиві на апеляційну скаргу, буде передано судді-доповідачу після виходу з відпустки, тобто 17.05.2021.
11.05.2021 до суду апеляційної інстанції від третьої особи - приватного нотаріуса Лушкіної О.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №5325), в якому вона просить відмовити Маріупольсьскій міській раді у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що реєстрацію речових прав на спірний об`єкт здійснено приватним нотаріусом у відповідності до норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, з огляду на наявність прямого підпорядкування органів, що надавали відповіді на листи позивача.
13.05.2021 до Східного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від Маріупольської міської ради надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів за допомогою системи "Easycon", яке ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 задоволено.
17.05.2021 від представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Курібло В.А. надійшло клопотання (вх. №5525), в якому заявник повідомляє про неявку в судове засідання 20.05.2021, оскільки 19.05.2021 адвокат Курібло В.А. буде перебувати в судовому засіданні у Західному апеляційному господарському суді з розгляду справи №914/2578/20, тому бути присутнім 20.05.2021 у Східному апеляційному господарському суді з розгляду даної справи у нього не буде фізичної можливості. У клопотанні адвокат також зазначає, що третя особа ОСОБА_1 має намір прийняти участь в судовому засіданні особисто або через свого представника, а тому просить визнати причини неявки поважними та призначити розгляд справи на іншій день. До клопотання адвокатом додані докази представництва учасника справи №914/2578/20 та квитки на потяг до міста Львів на 17.05.2021.
17.05.2021 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області. Враховуючи, що надісланий документ не містить електронного цифрового підпису, колегією суддів він не розглядається, в силу вимог процесуального закону.
Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.05.2021 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника Маріупольської міської ради, який надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів апеляційної скарги. Також представник позивача не заперечував проти задоволення клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи в судове засідання апеляційного господарського суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду 20.05.2021 задоволено клопотання адвоката Курібло В.А., представника третьої особи Федорова Т.О., про відкладення розгляду справи та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; оголошено перерву в судовому засіданні до 01.06.2021, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.
24.05.2021 засобами електронного зв`язку до Східного апеляційного господарського суду від Маріупольської міської ради надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням системи відеоконференцзв`язку "Easycon", яке задоволено ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021. 
Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 01.06.2021 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника апелянта, який підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Представник третьої особи ОСОБА_1 адвокат Курібло В.А. зазначив про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на неї, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - залишити без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2000 Приватне підприємство "Нікон" звернулося до міського голови з проханням виділити земельні ділянки для будівництва закусочних у Жовтневому районі, в тому числі за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.18).
Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.08.2000 №277/9 вирішено, зокрема, надати земельну ділянку, площею 80,0 кв.м, у тимчасове користування, терміном на 25 років, для будівництва закусочних на АДРЕСА_3 Приватному підприємству "Нікон". Цим рішенням запропоновано Приватному підприємству "Нікон" звернутись у Маріупольське міське управління земельних ресурсів для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки; розробити проектно-кошторисну документацію на будівництво закусочних і узгодити її з інспектуючими організаціями, у головному управлінні архітектури і містобудування міської ради; оформити в інспекції держархбудконтролю головного управління архітектури і містобудування міської ради дозвіл на виконання будівельних робіт та здати об`єкти до експлуатації тощо (т.1, а.с.16-17). 
29.12.2001 між Маріупольською міською радою та Приватним підприємством "Нікон" укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), за умовами якого міська рада на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.08.2000 №277/9 надала, а Приватне підприємство "Нікон" прийняло у тимчасове користування земельну ділянку на АДРЕСА_3 строком на 25 років (з 16.08.2000) для експлуатації кафе (будівництва закусочних). Вказаний договір зареєстровано в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 29.12.2001 № 1656 (т.1, а.с.24-26).
Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.10.2002 №482/3 "Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 16.08.2000 №277/9" вирішено внести зміни до пункту 1 рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.08.2000 №277/9 та викласти його в такій редакції: надати із земель житлової та громадської забудови у тимчасове користування терміном на 25 років Приватному підприємству "Нікон" (код ЄДРПОУ 23350553), зокрема, земельну ділянку (кадастровий номер 1412300000:04:006:0124) площею 0,0080га для експлуатації кафе (закусочної) на АДРЕСА_3 " (т.1, а.с.22-23).
Матеріали справи містять копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації з будівництва будівлі закусочної за адресою: АДРЕСА_2 ; Категорія складності - ІІ, 1230.4, яка зареєстрована 16.12.2011 №ДЦ14211350263 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області. Зі змісту вказаної декларації вбачається, що дозвільним документом (повідомленням про початок виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, іншим документом у разі їх наявності) є дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області №11/168/1 від 31.03.2011; документом, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою є договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 29.12.2001, зареєстрований в Книзі записів договорів за №1650 Серія II-ДН №90001376; місцезнаходження об`єкта: АДРЕСА_2 ; дата закінчення будівництва грудень 2011 (т.1, а.с. 35-37, 95-97).
Також, матеріали справи містять рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси", яким вирішено існуючий об`єкт нерухомості: нежитлову будівлю (закусочна) літ.А-1 по АДРЕСА_2 (існуюча адреса), яка належить ПП "Нікон", визначити за адресою: пр-т Леніна, 87-а (т.1, а.с.38).
Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована 16.12.2011 №ДЦ14211350263 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, стала підставою для внесення приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. запису про реєстрацію 27.03.2018 права власності (номер запису 25506795) на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю (закусочну), загальною площею 94,2кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , за Приватним підприємством "Нікон". Вказане підтверджується відомостями з інформаційної довідки від 09.06.2020 № 211834040 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1, а.с.50-52). 
Крім того, відповідно до цієї інформаційної довідки, 26.09.2018 приватним нотаріусом здійснено реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу №1673 від 26.09.2018 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 13.03.2020 здійснено державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_2 ; 13.03.2020 на підставі договору купівлі-продажу №549 від 13.03.2020 здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 .  
Відповідно до листа від 29.08.2019 №31.8-50566-31.1 позивач звернувся з запитом до директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, в якому просив повідомити правові підстави видачі декларації №ДЦ14211350263 від 16.12.2011 про готовність об`єкту до експлуатації та вирішити питання про скасування вказаної декларації (т.1, а.с.28-30).
У відповідь Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області листом від 09.09.2019 №1005-4/679 повідомив, що відповідно до даних Єдиного реєстру документів, ведення якого розпочато 20.05.2011, інформація щодо реєстрації/видачі документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: пр.Миру, 87А, м.Маріуполь, замовник - ПП "Нікон", декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ДЦ14211350263 від 16.01.2011, відсутні (т.1, а.с.31-32).
Позивач також звертався до начальника державного архітектурно-будівельного контролю з листом від 01.10.2019 №31.8/42339, в якому просив повідомити чи надавався дозвіл на проведення будівельних робіт за адресою: пр.Миру, 87А, м.Маріуполь, ПП "Нікон" (т.1, а.с.33).
Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради надало відповідь від 02.10.2019 №24.2/42569 про те, що у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, який ведеться з 2011 року, відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних або декларативних документів на будівництво нежитлової будівлі по пр.Миру, 87а, замовник будівництва - ПП "Нікон"; як наслідок, в управління відсутні будь-які матеріали по будівництву за даною адресою (т.1, а.с.34). 
Також, Маріупольська міська рада звернулась із запитами від 29.08.2019 №31.8/36657, №31.8/36666 до Центральної районної адміністрації міської ради, в яких просила повідомити чи присвоювалась адреса нежитловій будівлі (закусочній) за адресою: м. Маріуполь, пр.Миру, 87А, та надати інформацію щодо прийняття рішення від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси" (т.1, а.с. 44, 47).
Матеріали справи містять відповідь Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 02.09.2019 №47.4/37108, від 05.09.2019 №47.4/37903, в яких повідомлено таке: рішення про надання нової поштової адреси по проспекту Миру, 87А, з 2002 не приймалось; рішення від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси" не приймалось (т.1, а.с. 45, 48).
10.09.2019 спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України за адресою: м. Маріуполь, пр. Миру, 87А, за результатами якої було складено акт виїзного обстеження. Відповідно до цього акта за результатами обстеження встановлено, що ПП "Нікон" використовується земельна ділянка площею 0,008 га під розміщення торгівельного павільйону на підставі договору тимчасового користування від 29.12.2001 №1656 строком до 29.12.2026; встановлено самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,016га під розміщення огорожі (т.1, а.с.40-43).
За таких обставин, посилаючись на відсутність декларації про готовність об`єкта до експлуатації у Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, а також у Єдиному державному реєстрі документів, а також відсутність доказів присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, позивач вважає, що реєстрація права власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 ) за Приватним підприємством "Нікон" здійснено приватним нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності. Крім того, у позовній заяві позивач просить скасувати реєстрацію спірної декларації та припинити право власності. При цьому, вказує на те, що вчинення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна 27.03.2018 порушило права Маріупольської міської ради, як власника земельної ділянки, на розпорядження майном - земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, пр. Миру, 87А. 
11.02.2021 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.88-94). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частини 1, 2 статті 331 ЦК України).
Відносини, що пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-IV).
Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Із системного аналізу наведених положень законодавчих актів вбачається, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що виникнення спірних правовідносин у цій справі зумовлено незгодою позивача (Маріупольської міської ради) із правомірністю набуття відповідачем (ПП "Нікон") права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (закусочну), розташовану за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру 87а, що стало підставою для оскарження державної реєстрації права власності на це майно за відповідачем. 
Враховуючи предмет та підстави даного позову, обставини здійснення державної реєстрації відповідного речового права підлягають дослідженню під час вирішення спору щодо правомірності набуття ПП "Нікон" права власності на нерухоме майно.
Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації у спірних правовідносинах визначається, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127). 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (частина 2 статті 5 цього Закону №1952-IV).
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор, зокрема:
- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (пункт 1); 
- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт 2);
- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (пункт 3); 
- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень (пункт 4). 
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
За змістом абзацу 1 частини другої статті 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
За приписами пункту 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора), цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (абзац 1 пункту 9 Порядку № 1127).
Пунктом 40 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.
Згідно з пунктом 41 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
При цьому відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Таким чином, зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості є подання документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Вказані документи не вимагаються лише у разі, коли їх реєстрація здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. При цьому, реєстратор, перевіряючи подані заявником документи, у тому числі, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, повинен перевірити їх відповідність законодавчим вимогам, з`ясувати чи дають вони змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, та чи наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на зазначене майно.
Отже, для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна ПП "Нікон" повинно було подати державному реєстратору документи, які відповідно до зазначених вимог законодавства підтверджують, зокрема, факт прийняття його в експлуатацію.  
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 27.03.2018 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №25506795 за Приватним підприємством "Нікон" на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю (закусочну), загальною площею 94,2кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , із наступними складовими частинами: будівля, основна будівля А-1. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:40399366 від 30.03.2018. Підстава для державної реєстрації права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДЦ 14211350263, виданий 16.12.2011, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області.
Щодо доводів апелянта про те, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відсутності документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, колегія суддів зазначає. 
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у відповідній редакції) проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Таким чином, проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. 
Частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у відповідній редакції) унормовано, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 4 вказаної статті прийняття рішення про реєстрацію (відмову у реєстрації) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог (ч. 6 ст. 39 цього Закону). 
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього (ч.ч. 5, 8, 9 ст. 39 цього Закону). 
Згідно з пунктом 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (в редакції, чинній на час оформлення спірної декларації про готовність об`єкта до експлуатації) прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Відповідно до пунктів 11, 12, 13 зазначеного Порядку № 461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Зареєстрована декларація або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього. 
Відомості щодо зареєстрованих декларацій та виданих сертифікатів вносяться до єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів (п. 16 цього Порядку №461).
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням положень чинного на час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного об`єкта законодавства, реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру є відмінними діями, оскільки після здійснення Інспекцією відповідної реєстрації декларації відомості про це заносяться до реєстру. 
При цьому, необґрунтованим є посилання позивача на визначення терміну "реєстрація декларації" як внесення даних до єдиного реєстру у відповідності до приписів пункту 2 Порядку №461, оскільки таке визначення терміну "реєстрація" було надано внаслідок внесення змін до вказаного Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року №750 (дата набрання чинності 09.10.2015), відтак значно пізніше ніж виникли спірні правовідносини.
Крім того, розділом 17 Порядку №461 визначено порядок реєстрації декларації. Так, реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об`єкта на безоплатній основі. Замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1. Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, а другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала. 
Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що стали підставою для повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (у редакції, чинній на час реєстрації спірної декларації) Реєстр документів дозвільного характеру - це єдина автоматизована загальнодержавна система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання відомостей про видачу документів дозвільного характеру, відмову в їх видачі, переоформлення, видачу дублікатів, анулювання. Реєстр ведуть державні адміністратори та дозвільні органи (центральні органи виконавчої влади).
Відповідно до пунктів 3-5 Порядку ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 №92 (у редакції, чинній на час оформлення спірної декларації, далі - Порядок №92) ведення єдиного реєстру, функціонування і супроводження програмного забезпечення реєстру, збереження та захист бази даних реєстру, забезпечення доступу до нього територіальних органів Держархбудінспекції України здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Формування даних для внесення до єдиного реєстру покладається на територіальні органи Держархбудінспекції України за місцем розташування об`єкта. Формування даних для внесення до єдиного реєстру відбувається на підставі інформації, поданої територіальними органами Держархбудінспекції України.
Підставою для внесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України відомостей до єдиного реєстру є, у тому числі, зареєстровані декларації про готовність об`єкта до експлуатації, відмова у реєстрації таких декларацій (пункт 7 Порядку №92).
Таким чином, функції ведення єдиного реєстру та обов`язок внесення даних до єдиного реєстру покладений на спеціально визначені органи виконавчої влади, а отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що замовник (відповідач) не повинен нести відповідальність за невнесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами відповідних даних до єдиного реєстру.
При цьому, судом першої інстанції взято до уваги той факт, що з урахуванням змісту листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.04.2012 N7/17-6206 "Щодо системи сповіщення ДАБІ на сайті" станом на квітень 2012 року здійснювалися лише заходи з розробки та формування бази даних у зв`язку з прийняттям Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказу від 24.06.2011 №92, який визначає механізм ведення Єдиного реєстру як єдиної комп`ютерної бази даних.
З матеріалів справи вбачається, що у письмових поясненнях приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіна О.В стверджує про надання замовником для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна оригіналу декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 16.12.2011 за №ДЦ14211350263, оформленої у встановленому чинним законодавством порядку. До цих письмових пояснень додано засвідчену копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації з відміткою про її реєстрацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області  від 16.12.2011 за №ДЦ14211350263 посадовою особою Матюшиною Г.Ю. 
Відповідно до цієї декларації на будівництво будівлі закусочної за адресою м. Маріуполь, пр. Леніна, буд 87-а, замовник - ПП "Нікон", генеральний підрядник - ТОВ "Восток Строй-Сервіс", генеральний проектувальник - Кооперативне підприємство "Моноліт", дозвіл на виконання будівельних робіт виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області від 31.03.2011 № 11/168/1; документ, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою - договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 29.12.2001, зареєстрований в Книзі записів договорів за №1650 Серія II-ДН №90001376. 
При цьому, у відповідності до вимог частини 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наявна в матеріалах справи декларація відповідає формі Додатку 1 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. 
До того ж, крім відповідного запису про реєстрацію декларації, на її титульному аркуші міститься відтиск печатки державного органу, що позивачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час її апеляційного перегляду жодним чином не спростовано. Факт підробки запису та печатки про проведення реєстраційних дій щодо декларації не підтверджений належними доказами.
Таким чином, враховуючи приписи частини 5 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пункт 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, датою прийняття в експлуатацію спірного об`єкта є дата реєстрації декларації - 16.12.2011, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що станом на дату проведення державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій вищезазначене нерухоме майно було прийнято в експлуатацію, що стало однією з підстав для реєстрації права власності Приватного підприємства "Нікон" на це майно.
Доказів повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації або її скасування позивачем суду не надано.
При цьому, додані до позовної заяви листи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 09.09.2019 №1005-4/679 та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради від 02.10.2019 №24.2/42569 свідчать лише про відсутність у Єдиному реєстрі документів інформації щодо реєстрації дозвільних або декларативних документів, що засвідчують, зокрема, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: пр.Миру, 87А, м.Маріуполь, замовник - ПП "Нікон", проте не можуть бути належними та допустимими доказами у розумінні приписів процесуального законодавства на підтвердження відсутності зареєстрованої декларації взагалі, та не свідчать про незаконність дій відповідача. 
Отже, зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи Державної архітектурно-будівельної інспекції України діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. проведено відповідну реєстрацію на підставі документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 14211350263 від 16.12.2011, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, який наявний в матеріалах справи.
Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №804/1510/16 та від 02.10.2018 у справі №465/1461/16-а.
Таким чином, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення. 
Також, за твердженням приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіної О.В. замовником на виконання вимог пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна було надано оригінал рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси". 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять належним чином засвідчену копію колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 12.11.2011 №401 "Про надання нової поштової адреси", в якому з посиланням на приписи статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Положення про порядок присвоєння та зміни поштових адрес об`єктам нерухомого майна на території Маріупольської міської ради, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 25.12.2007 №б/25-2837, вирішено об`єкт нерухомості: нежитлову будівлю (закусочна) літ.А-1 по пр-т Леніна, 87 (існуюча адреса), яка належить ПП "Нікон", визначити за адресою: пр-т Леніна, 87-а. Вказане рішення містить підпис заступника голови районної адміністрації та скріплене печаткою Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради (т.1, а.с. 98).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується що у березні 2018 року, з урахуванням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та на виконання вимог пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (діючих в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) замовник (ПП "Нікон") звернувся до приватного нотаріусу та надав відповідні документи для проведення державної реєстрації. 
Доводи апеляційної скарги про незаконну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю необхідних документів зводяться до того, що, на думку позивача, відповідач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю на підставі підроблених документів. 
Підставою позову є обставини, які підтверджують правову позицію позивача щодо незаконності здобуття права власності на спірне майно та проведення її реєстрації. З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.
Так, статтею 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
- письмовими, речовими і електронними доказами;
- висновками експертів;
- показаннями свідків.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини 1 - 2 статті 91 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.
Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у визначенні прав та обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Належність доказів по суті це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.
Враховуючи описані вимоги процесуального законодавства, раціонально вважати, що у даному спорі належними та допустимими доказами правомірного проведення державної реєстрації є документи (їх копії), що вимагаються законом та подаються державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій. При цьому, такі докази мають бути отримані у законний спосіб. Саме такі докази і були оцінені судом першої інстанції в ході розгляду цієї справи. Колегія суддів звертає увагу на те, що ці докази були подані самим позивачем, який наразі заявляє про їх недопустимість.
Посилаючись на те, що місцевий господарський суд встановив обставини правомірності державної реєстрації на підставі недопустимих доказів, скаржник фактично зазначає про те, що оцінені судом докази є підробленими.
Проте, в межах господарської справи суд не може перебирати на себе повноваження органів досудового розслідування та, відповідно, судових органів іншої юрисдикції. Вирок або інше судове рішення за наслідками розгляду досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо підробки оцінених судом документів позивачем не наданий.
Надані ж позивачем докази досліджені та оцінені судом апеляційної інстанції в порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції жодного разу не заявлялось клопотання про призначення експертизи в межах даного судового провадження в порядку, передбаченому ст. 99 ГПК України. В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (ст. 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Враховуючи вищевикладене та дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що реєстрація права власності за ПП "Нікон"  на нежитлову будівлю за адресою: м. Маріуполь, пр-т Леніна, 87-а, відбулась відповідно до вимог чинного законодавства.
Разом з цим, з огляду на вищевстановленні обставини, слід зазначити, що частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
При цьому потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки")
Тобто, Маріупольська міська рада, як суб`єкт владних повноважень та орган, який наділений певними повноваженнями, ще у 2000 році своїм рішенням надала відповідачу у користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації закусочних, а у 2001 році на виконання цього рішення укладено відповідний договір між Маріупольською міською радою та ПП "Нікон".  Разом з тим, з огляду на прийняття Маріупольською міською радою відповідних рішень, такий орган мав об`єктивну можливість самостійно виправити помилки у власних рішеннях, якщо такі були допущені. При цьому, у разі наявності таких помилок, невиправлених належним чином органом місцевого самоврядування протягом тривалого проміжку часу, наразі не має впливати на законні права та інтереси особи, яка є власником спірного майна, оскільки покладання на таку особу відповідальності за неналежне здійснення своїх повноважень органом є неприпустимим.
За таких обставин, виникненню права власності у ПП "Нікон", виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на новостворене нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів місцевого самоврядування, які надали земельну ділянку для будівництва спірного об`єкта нерухомого майна, та органів архітектурно-будівельного контролю, які прийняли до експлуатації закінчений після будівництва об`єкт. У зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на нежитлову будівлю було набуте ПП "Нікон" в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність.
Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові з підстав його необґрунтованості.
Наведене свідчить, що доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскаржуваній частині.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Маріупольської міської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20 - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 11.02.2021 у справі №905/1158/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 10.06.2021. 

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель