ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року 
м. Київ
справа №640/9222/19
адміністративне провадження №К/9901/28743/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Чиркіна С.М.,
суддів:                Стародуба О.П., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 (головуючий суддя: Собків Я.М., судді: Ганечко О.М., Земляна Г.В.) у справі №640/9222/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі – Міноборони України або відповідач), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому просив:
визнати неправомірними дії Міноборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги;
зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до вимог пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що діяла на момент встановлення ІІ групи інвалідності; далі – Закон №2011-XII) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013  №975 (у редакції, що діяла на момент встановлення ІІ групи інвалідності; далі – Порядок №975).
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019 позов задоволено частково: 
визнано протиправним і скасовано рішення Міноборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.03.2019 №40, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності;
зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019 та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визнано новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2021 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах з 28.04.1980 по 25.04.1982 та приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан з 20.11.1980 по 25.04.1982.
Згідно відомостей, зазначених у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2229/Ж від 06.12.2013, описані ОСОБА_1 рубці у потиличній ділянці справа, у лівій надбрівній ділянці з переходом у проекцію голівки брови, на верхньому повіці правого ока, на передній поверхні правої вушної раковини у проекції ніжки завитка, у лівій підлопатковій ділянці є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені у 1982 році.
Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3152 від 12.12.2013, поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З інформації, зазначеної у довідці до акта огляду МСЕК серії 10ААВ № 429360 від 03.02.2014 вбачається, що ОСОБА_1 за результатами первинного огляду встановлено 3 групу інвалідності з 23.01.2014. Причиною інвалідності зазначено поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до акту огляду МСЕК №157952 вперше 2 групу інвалідності позивачу встановлено з 04.01.2016 по 04.01.2017. За даними довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №509027 від 21.02.2017, позивачу з 01.02.2017 встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Причиною інвалідності зазначено поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності позивач у березні 2016 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
Листом від 17.03.2016 №ВСЗ-150 ОГД-49 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача про відмову в оформленні документів для призначенні одноразової грошової допомоги, мотивуючи це тим, що для прийняття рішення по суті питання потрібен документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 
Вважаючи відмову протиправною, позивач оскаржив її до Луганського окружного адміністративного суду.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 у справі №812/300/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016, позов задоволено:
визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти документи ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності згідно постанови Уряду №975 та направити їх до комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби.
На виконання судового рішення у справі №812/300/16, ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України було скеровано заяву ОСОБА_1 разом із доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, а також висновок ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до якого останній вважає, що прийняття рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975 є неможливим.
За результатами розгляду заяви позивача, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 29.03.2019 №40, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що позивачем не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення, обов`язковість подання якого передбачено пунктом 11 Порядку №975. Заявнику роз`яснено, що наданий до заяви висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 06.03.2013 №2229/ж, який складено зі слів ОСОБА_2 , та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 12.12.2013 №3152, не є документами, що свідчать про обставини поранення.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, у нього виникло право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Стверджує, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження може бути будь-який документ, який містить таку інформацію. Відповідно, на переконання позивача, витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 12.12.2013 №3152 та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від №2229/Ж від 06.12.2013 є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Міноборони України заперечувало проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, позивач не виконав вимоги Порядку №975 та не надав документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва), зокрема про те, що воно пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а тому підстав для призначення допомоги немає.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
З посиланням на преюдиційні обставини встановлені судовими рішеннями у справі №812/300/16 щодо право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, суд першої інстанцій констатував протиправність оскаржуваної відмови Міноборони України у призначенні та виплаті ОГД. Суд першої інстанцій також зазначив про те, що чинним законодавством не встановлена обов`язкова форма та назва документа, який повинен був подати позивач та який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Відповідно, за висновками суду першої інстанції, таким документом, у тому числі, може бути судове рішення, яким встановлено певні обставини стосовно позивача, та яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання на всій території України відповідно до вимог частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України. З урахуванням специфіки спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимога Міноборони України про необхідність подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження,   має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною. Суд апеляційної інстанції наголосив, що законодавством не визначено, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Водночас, за висновками суду апеляційної інстанції, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Щодо поданих позивачем на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва) документів, суд апеляційної інстанції вказав про таке: 1) протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії від 10.02.2015 №428, не містить відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; 2) висновки спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1982 році; 3) зміст витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 12.12.2013 №3152 свідчить про те, що такий зроблений на підставі висновку спеціаліста судово-медичної експертизи № 2229/Ж від 06.12.2013, у якому відомості про обставини поранення та контузії, встановлені зі слів позивача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погодився із висновком відповідача про те, що ОСОБА_1 немає права на отримання одноразової грошової допомоги.
При ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції послався на правову позицію висловлену Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 в справі №822/220/18.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Зазначає, що з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-2 Закону № 2011-XII, у призначенні якої відповідач, з посиланням на пункт 11 Порядку № 975, протиправно відмовив, мотивуючи своє рішення тим, що ним не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення. На переконання позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки надані ним витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 12.12.2013 №3152 та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від №2229/Ж від 06.12.2013  є належним документами, що свідчать про причини та обставини поранення, що встановлено судовими рішеннями у справі №812/300/16.
Також на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України скаржник просить ініціювати питання щодо передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Зазначає про необхідність відступлення від суперечливих висновків Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, висловлених в постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18.
Відповідач у поданому до суду касаційної інстанції відзиві просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Зазначає, що для підтвердження відсутності підстав, за якими одноразова грошова допомога не призначається та не виплачується, особа повинна надати документ, що свідчить про причини та обставини порання (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. З огляду на те, що належних документів, які містять інформацію про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) позивачем до заяви додано не було, відповідач вважає відмову у призначенні та виплаті ОГД обґрунтованою та законною. Також відповідач вказує про неможливість призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги з огляду на те, що інвалідність ОСОБА_1 настала після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби.
Інші учасники справи процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків.
Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі №729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі №295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі №822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі №740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі №293/342/17, та сформулював наступний правовий висновок: «документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного        правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування».
У зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Зміст витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону свідчить, що він постановлений на підставі акту судово-медичного обстеження, у якому відомості про обставини поранення та контузії, встановлені зі слів позивача.
Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії від 10 лютого 2015 року №428, не містить відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
висновки спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1982 році.
А зі змісту витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 12 грудня 2013 року №3152 вбачається, що він постановлений на підставі висновку спеціаліста судово-медичної експертизи № 2229/Ж від 06 грудня 2013 року, у якому відомості про обставини поранення та контузії, встановлені зі слів позивача.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а тому Міноборони України обґрунтовано відмовило ОСОБА_1 у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.03.2021 у справі №280/4768/18, від 23.12.2020 у справі №825/2006/16, від 28.01.2021 у справі № 640/2558/19, та у багатьох інших. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції правомірно не врахував оцінку судом першої преюдиційних обставин, встановлених судовими рішення у справі №812/300/16, щодо права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки зазначеним обставинам правова оцінка судами у вказаній справі не надавалася, а лише перевірялася правомірність дій ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відмови у оформленні документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із відсутністю повного переліку документів, визначених у пункті 11 Порядку № 975.
Правильність висновків суду апеляційної інстанції доводами касаційної скарги не спростовані.
Вирішуючи клопотання про передачу справи на Велику Палату Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною п`ятою статті 346 КАС України, на яку посилається заявник в якості підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Оскільки Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18 вже сформована єдина правозастосовча практика у спірних правовідносинах, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від такої, відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Згідно статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №640/9222/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                   С. М. Чиркін
                                                                                          О. П. Стародуб 
                                                                                          В. М. Шарапа