ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 березня 2021 року                                                        м. Кропивницький

справа № 398/2116/19
провадження № 22-ц/4809/104/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
           
головуючого судді (суддя-доповідач) Дуковського О.Л. 
суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря Демешко Л.В. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ульянов Руслан Анатолійович;
відповідачі – фізична особа підприємець ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотехпром», інтереси якого представляє Гулян Яніна Вікторівна. 
       Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року у складі головуючого судді Нерода Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехпром» про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:

       У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехпром» про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.
Просила стягнути солідарно з фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехпром» у відшкодування викраденням автомобіля збитки у розмірі 472 180,81 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Позивач вказувала, що вона є власником транспортного засобу «HONDA CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Вказувала, що свій автомобіль протягом шести останніх років зберігала на платній цілодобовій автомобільній стоянці, яка розташована біля перехрестя вулиць Червоноармійської та Сімашко у м. Олександрія.
Зазначала, що 22.02.2019 близько 19 години 00 хвилин залишила автомобіль на вказаній вище автомобільній стоянці, передавши таким чином транспортний засіб на зберігання.
23.02.2019 дізналася, що автомобіль був викрадений та відомості щодо скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України внесено до ЄРДР та досудове слідство триває.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вказує, що відносини зі зберігання автомобіля на відповідній автостоянці (виділеній та огородженій території) за плату є договором зберігання у розумінні ст.936 ЦК України. 
Вважає, що є підтвердженим факт викрадення автомобіля позивачки саме з території автостоянки, після того як його було передано на зберігання.
Квитанція свідчить про те, що за зберігання було сплачено кошти.
Тому, відповідач має нести відповідальність за не дотримання ним умов зберігання та допущену крадіжку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом першої інстанції у відповідності до вище вказаних вимог встановлено обставини справи, а рішення суду відповідає вищевказаним нормам права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «HONDA CR-V», червоного кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
22 лютого 2019 року вказаний транспортний засіб був залишений позивачем на паркувальному майданчику, що розташований біля перехрестя вулиць Червоноармійської та Сімашко у м. Олександрії Кіровоградської області, де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 .
З договору суборенди земельної ділянки від 01.01.2019 вбачається, що ФОП ОСОБА_2 уклала договір з ТОВ «Автототехпром». 
З вказаного договору вбачається, що в суборенду передано земельну ділянку площею 1179 кв.м. 
Відповідно п. 11 даного договору, земельна ділянка передається в суборенду з метою несільськогосподарського використання для обладнання та обслуговування майданчика для паркування автомобілів.
23.02.2019 року внесено відомості до ЄРДР за №12019120070000443 щодо скоєння злочину за ч. 2 ст. 289 КК України та зазначено, що 23.02.2019 з 19 години 00 хвилин 22.02.2019 до 12 години 00 хвилин 23.02.2020 невідома особа перебуваючи на стоянці автомобілів, що находиться в місті Олександрії на перехресті Червоноармійської та Сімашка незаконно заволодів транспортним засобом марки «HONDA CR-V», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , чим завдано майнової шкоди.
В матеріалах справи відсутні інші дані щодо проведення досудового слідства.
Звернувшись із даним позовом позивачка надала на підтвердження фактів щодо оплати нею послуг із зберігання автомобіля на платній автостоянці. 
В квитанції від 25 лютого 2019 року міститься найменування послуги – паркувальне місце для авто, вартість послуги – триста шістдесят гривень, адреса – АДРЕСА_1 прим. – ОСОБА_2 , допис – Honda 70-32.
Суд першої інстанції послався на те, що найменування послуги , як паркувальне місце для авто, яке зазначено у квитанції підтверджує факт надання послуг лише з паркування, а не зберігання автомобіля на платній автостоянці.
Таким чином між позивачем та представником ФОП ОСОБА_2 було укладено усний договір, який підтверджено квитанцією про надання місця для паркування (паркувальне місце для авто), що за своєю суттю є іншим видом діяльності ніж зберігання.
Судом першої інстанції було оглянуто журнал паркування, який підтверджує факт паркування, а не збереження транспортного засобу.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 виконує обов`язки паркувальника згідно посадової інструкції, а не охоронця транспортних засобів, що і підтверджується трудовим договором.
В позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що майданчик обладнаний воротами, парканом та замками, які зачиняють вночі, що є засобами для зберігання речей, зокрема транспортних засобів.
Суд першої інстанції правильно вважав, що дані доводи є лише припущеннями позивача.
Наявність на спірному майданчику воріт, паркану та замків вказує на дієвий засіб захисту з метою перешкоди паркуванню автомобілям, власники яких не здійснили оплату за паркувальне місце. 
Статтею 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом ,підписаним зберігачем.
Таким чином, позивачем в судах першої та апеляційної інстанціях не було доведено обставин укладення з відповідачем договору зберігання майна і відповідних зобов`язань притаманних зазначеним правовідносинам.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

        16.04.2021 – складено постанову.

Головуючий                                                                             О.Л. Дуковський

Судді                                                                                        Л.М. Дьомич 
                                                                                
                                                                        О.А. Письменний