УХВАЛА

19 травня 2021 року 
Київ
справа №9901/153/21
адміністративне провадження №П/9901/153/21
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді     Мацедонська В.Е.,
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
14 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якій просить:
1) визнати діяльність Держави Україна, її законодавчої, виконавчої, та судової влади України протиправними починаючи з 1991 року по сьогодні;
2) визнати дії України щодо правовідносин до інвалідів Чорнобиля  злочином проти людяності - геноцидом в Україні;
3) визнати незаконним та скасувати будь-які законодавчі нормативно-правові акти, будь-якого органу державної влади, у тому числі і всі судові рішення починаючи з 2007 року в частині, що  суперечать актам цивільного законодавства та порушують права та інтереси страхового-ядерного права;
4) відновити норму дії Закону №796-12 від 28.02.1991 року в редакції 1991-2006 року;
5) відновити страхове-ядерне право на соцзахист, на медзахист, а саме - відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року (зі змінами)
- зобов`язати Україну з 04.03.1991року дня встановлення страхової-ядерної інвалідності та дня призначення страхової-ядерної довічної державної пенсії виключно з фактичного страхового-ядерного середньомісячного заробітку, визначеного згідно Наказу від 26.04.1986 року, визначеного законодавством СРСР та Державою СРСР незворотньо з 1986 року по довічно, вартістю 3652 рублі СРСР = до 5189 дол. США, виключно у % від втрати працездатності, встановлених радіологічною МСЕК, без будь-яких обмежень з 04.03.1991 - дня встановлення інвалідності по довічно. 
- зобов`язати Україну призначити, нарахувати, перерахувати та виплатити борг невиплаченої додаткової пенсії за ядерну шкоду, заподіяну життю, здоров`ю в розмірі 100 % мінімальних пенсій за віком на день сплати боргу;
- зобов`язати Україну призначити, нарахувати та виплачувати невиплачену з вини держави компенсацію за невикористану санаторну путівку  виключно за 24 страхові дні та виключно у розмірі страхового права, вартістю, визначеною Профздравницею України на день сплати боргу та довічно, без будь-яких обмежень страхового-ядерного права;
- зобов`язати Україну, відповідно до вимог статей 1, 13, 19, 20, 63, 67, 71 Закону №796-ІХ, за період з 1993 року по день виплати, пощорічно призначити, нарахувати, перерахувати та виплатити невиплачену з вини України одноразову допомогу на оздоровлення з дня порушеного страхового-ядерного права, яке визначає незворотна дія Закону, без будь-яких обмежень права;
- зобов`язати Україну, згідно вимог статей 1, 2, 3, 13, Закону №796-ІХ від 22.10.1993 року забезпечити гарантії України, які незворотно встановлені Законом на виплату підвищення до пенсії, як інваліду І групи, виключно у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, які незворотно визначені Законом з дня порушеного права, гарантованого інвалідам війни І групи без будь-яких обмежень гарантованого Конституційного права;
- зобов`язати нарахувати по щорічно 3 % річних за борговим зобов`язанням, на всю суму боргу з 04.03.1991 року з вини України, та пеню, в розмірів 120 % річних від найвищої облікової ставки Національного Банку України на день сплати, накопиченого з вини держави України;
- звернути рішення до негайного виконання;
6) стягнути моральну шкоду у розмірі 1000000 доларів США, як конституційну гарантію права.
Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на те, що вона не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з пунктами 4 і 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.
Викладення позовних вимог у позовній заяві та обставин на їх обґрунтування формує предмет і підстави позову, і, як наслідок, визначає предмет доказування у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України, частини першої статті 266 КАС України Верховний Суд як суд першої інстанції розглядає адміністративні справи щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
З позовної заяви вбачається, що позивачем в якості відповідача визначено Держава Україна в особі Верховного Суду. Разом з тим, позовні вимоги стосуються визнання протиправної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади; визнання незаконними  та скасування будь-яких законодавчих нормативно-правових актів; відновлення норм дії законів.
Також, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не сформульовано зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України, не вказано, які конкретно дії чи бездіяльності, на його думку, є протиправними, і не наведено обґрунтувань їх протиправності, якого чітко визначеного суб`єкта владних повноважень, позовні вимоги визначені у спосіб, що унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернувся позивач. 
Також, заявляючи вимоги про визнання незаконним та скасування будь-якого нормативно-правового акту, будь-якого органу влади, позивач не зазначив які конкретно нормативно-правові акти та якого органу він вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.                
Вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права і позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Тобто, слід зазначити, що зміст заявлених позовних вимог та їх обґрунтування дають підстави для висновку, що позивач фактично вважає протиправними певні дії та бездіяльність, зокрема, законодавчої влади України (Верховної Ради України), які стосуються звуження його соціальних прав, які можна усунути шляхом відновлення певних норм Закону №796-XII та його страхового-ядерного права на пенсійні виплати, зобов`язанням відповідача до вчинення відповідних дій, спрямованих на відшкодування йому ядерної шкоди та пов`язані із захистом його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС, інваліда.
Вичерпний перелік повноважень Верховної Ради України визначено Конституцією України, зокрема статтею 85.
У вказаній статті відсутня норма, що наділяє Верховну Раду України повноваженнями, що стосуються відновлення соціальних прав фізичної особи.  
Суд звертає увагу позивача на те, що його абстрактні міркування, припущення з посиланням на норми чинного законодавства не можна вважати належним обґрунтуванням позовних вимог.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не зазначає в чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку відповідачів в межах їх повноважень та, відповідно, відсутнє правове обґрунтування позовних вимог у цій частині, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху.
При цьому, позивачу необхідно викласти обставини, якими він обґрунтовує кожну зі своїх позовних вимог.
Суд також звертає увагу позивача на те, що більша частина позовних вимог заявлені до Держави України, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються, тому у позові ОСОБА_1 необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховного Суду, Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України, вказати, які постанови, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням положень статті 266 КАС України. 
Зокрема, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати: докази щодо порушених його прав та свобод з боку відповідачів саме при здійсненні ними функцій органів судової, виконавчої та законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства.
У зв`язку з наведеним та з урахуванням приписів частини першої статті 169 КАС України, Суд залишає позовну заяву без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків шляхом складання та подання нової позовної заяви за кількістю учасників справи.
Керуючись статтями 169, 248, 264, 266 КАС України,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховного Суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк позовна заява буде повернути.

Суддя Верховного Суду                                                                          В. Е. Мацедонська