УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року
м. Київ
провадження № 51-2234впс21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження № 12020210010001605 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК), ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 – у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
До Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) надійшло вищевказане клопотання захисника про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з Чортківського районного суду Тернопільської області до Теофіпольського районного суду Хмельницької області.
Обґрунтовуючи клопотання, захисник висловлює незгоду з мотивами ухвали Тернопільського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, який направив вищевказане кримінальне провадження до Чортківського районного суду Тернопільської області. Як зазначає ОСОБА_5 , апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що відповідно до приписів ч. 7 ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 306 КК й інкриміноване ОСОБА_7 , є більш тяжким, ніж кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 цього Кодексу, яке інкримінується всім обвинуваченим. Тоді як, на думку захисника, кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та  ОСОБА_9 , згідно зі ст. 12 КК належать до особливо тяжких злочинів, а тому на підставі ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подане клопотання, перевіривши наведені у клопотанні доводи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до положення ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, зокрема, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
З матеріалів, наданих Тернопільським апеляційним судом, убачається, що цей суд ухвалою від 20 квітня 2021 року задовольнив подання в. о. голови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та направив обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020210010001605 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, для розгляду до Чортківського районного суду Тернопільської області.
Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що інкриміноване ОСОБА_7  кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 306 КК, є більш тяжким, ніж кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, яке інкриміновано іншим обвинуваченим та ОСОБА_7 , а тому, оскільки його вчинено в м. Чорткові Тернопільської області, розгляд цього кримінального провадження має здійснювати Чортківський районний суд Тернопільської області.
Разом з тим захисник ОСОБА_5 як на підставу для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів посилається на те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 306 КК і ч. 3 ст. 307 КК, відповідно до ст. 12 цього Кодексу належать до особливо тяжких злочинів, тобто є однаковими за тяжкістю, а тому на підставі ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення, а саме – Теофіпольський районний суд Хмельницької області, оскільки, на думку захисника, останнє кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, вчинено в смт. Теофіполь Хмельницької області.
Як визначено ч. 1 ст. 32 КПК, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. 
Відповідно до ст. 12 КК залежно від ступеня тяжкості кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні правопорушення нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Інкриміновані ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 306 КК, та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, відносяться до особливо тяжких злочинів.
В той же час, Верховний Суд вважає, що оскільки в ст. 12 КК наведено загальну класифікацію кримінальних правопорушень, за ступенем їх тяжкості, при вирішенні питання про більш тяжке правопорушення, у аспекті положень ст. 32 КПК, необхідно виходити не лише з цієї класифікації, але і враховувати вид та розмір покарання, визначеного санкцією норми інкримінованої обвинуваченому статті.
Такий підхід колегії суддів узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах колегій суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 січня 2020 року (справа № 752/19584/19, провадження № 51-102впс20) та від 03 серпня 2020 року (справа № 686/17759/20, провадження № 51-3366впс20).
Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 306 КК, як і кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 цього Кодексу, хоча і належить за загальною класифікацією до особливо тяжких злочинів, однак порівняно з останнім є більш тяжким, оскільки відносно-визначеною санкцією цієї кримінально-правової норми передбачені основне покарання у виді позбавлення волі на строк від
8 до 15 років та два обов`язкових додаткових покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та конфіскацію майна, тоді як санкція ч. 3 ст. 307 КК визначає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років та конфіскацію майна. Отже, встановлені у санкції ч. 2 ст. 306 КК як нижня, так і верхня межі основного покарання є більш суворими, порівняно із санкцією ч. 3 ст. 307 КК. 
З огляду на викладене колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду не вбачає підстав для передачі кримінального провадження щодо  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Керуючись статтями 32, 34 КПК, Верховний Суд
постановив:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження № 12020210010001605 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 – у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, з Чортківського районного суду Тернопільської області до Теофіпольського районного суду Хмельницької областізалишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                   ОСОБА_3