Єдиний унікальний номер 234/15975/18 
Номер провадження 22-ц/804/586/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

07 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач) Гапонова А.В., Новікової Г.В., 

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, в якій подана апеляційна скарга Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року (головуючий у суді першої інстанції Лутай А.М.), –

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 виклав вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Товариство про стягнення страхового відшкодування в розмірі 39302,14грн. 
Існування таких вимог позивач пов`язував із неналежним виконанням з боку Товариства зобов`язань взятих на підставі договору страхування, стверджуючи що йому, як власнику автомобіля HYUNDAI SONATA ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 грудня 2017 року по вині ОСОБА_2 , який згідно полісу № АК-0003879404 від 26 травня 2017 року застрахував свою цивільно-правову відповідальність в Товаристві, спричинено матеріальну шкоду в розмірі 83634,18грн, яку Товариство відшкодувало тільки частково в розмірі 44332,04грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 31325,39грн. 
Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено обставини щодо спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 77789,91грн.
Також, згідно висновків суду, знайшли підтвердження обставини щодо винних дій ОСОБА_2 , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність в Товаристві. Та рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 виконав вимоги закону щодо порядку повідомлення страховика про настання страхового випадку та звернувся до нього із заявою про страхове відшкодування.

З рішенням суду не погодився відповідач, в апеляційній скарзі представник Товариства висловив вимогу про скасування рішення та відмову в позові. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд обґрунтовував своє рішення висновком судової автотоварознавчої експертизи, який містить суттєві невідповідності та порушення, з огляду на що не являється належним та допустимим доказом.
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що до розміру страхового відшкодування помилково було включено суму податку на добавлену вартість та при цьому не враховано, що непідтверджені обставин щодо проведення фактичного відновлювального ремонту власником транспортного засобу. 
Також незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що суд без відповідних правових підстав не взяв до уваги розрахунок аварійного комісара № 67- D38/2 від 21 квітня 2018 року, яким керувалося Товариство при визначенні розміру страхового відшкодування.
  
19 лютого 2021 року представник позивача надіслав до суду заяву, в якій висловив вимогу про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення. 

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 16 травня 2017 року уклав страховий договір з Товариством підписавши Поліс № АК/3879404 /а.с.47/. 

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування /а.с.3, 50/.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу, яку визначено аварійним комісаром згідно калькуляції Товариства становить 46 554,82грн /а.с.51-55 протокол огляду транспортного засобу а.с.59, 137, фототаблиця а.с.60-65, 139-141/.

Розмір страхового відшкодування виплаченого Товариством ОСОБА_1 відповідно до платіжних доручень від 04 липня 2018 року, 27 липня 2018 року та 19 березня 2018 року склав 44 554,82грн /а.с.69-71, а.с.143-144/.

Величина матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП згідно висновку про оцінку №18-49 від 30 березня 2018 року наданого ОСОБА_1   склала 83 634,18грн /а.с.5-10, 90-95, ремонтна калькуляція а.с.11-13, 96-98, протокол огляду транспортного засобу а.с.14, 99, фототаблиця а.с.16-23, 102-110/.
За даними судової автотехнічної експертизи звіт № 166-20 від 18 жовтня 2020 року вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля за цінами на дату дорожньо-транспортної пригоди ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без урахування втрати товарної вартості /без ПДВ на виконання робіт/ склав 77 879,91грн /том ІІ а.с.8-11, ремонтна калькуляція том ІІ а.с.12-14/.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що з Товариства підлягає стягненню страхове відшкодування в межах лімітів відповідальності в розмірі, який суд визначив на підставі висновку автотоварознавчої експертизи, при цьому вважав що калькуляція вартості відновлювального ремонту аварійного комісара не спростовує висновків експертів та не замінює належного та допустимого доказу, яким є висновок експертизи. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності із положеннями статей 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 завдана шкода внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, з вини саме ОСОБА_2 , який управляв автомобілем.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована, та сторони даних обставин в суді першої інстанції не заперечували.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Закон,  визначає підстави та порядок виплати страхового відшкодування.
Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
За змістом статті 6,  пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку, яким є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована – страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в межах лімітів відповідальності.
Отже, Товариство зобов`язане відшкодувати шкоду позивачу ОСОБА_1 в межах ліміту відповідальності відповідно до умов договору страхування /п. 9.1 ст. 9 Закону/.
Договором страхування визначений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00грн, при цьому жодною із сторін, на час розгляду справи, не заперечувались обставини щодо домовленості про франшизу в розмірі 2000,00грн. 
У той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно дослідив обставини справи та надані сторонами докази щодо розміру завданої шкоди.
Частина 1 статті 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та частина 2 статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції наявність шкоди в певному розмірі пов`язував із письмовими доказами, зокрема виходив із призначеної в судовому засіданні судової автотехнічної експертизи - звіту № 166-20 від 18 жовтня 2020 року за змістом якої вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля HYUNDAI SONATA ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 за цінами на дату ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без урахування втрати товарної вартості склав 77 879,91грн.

Відповідач частково погоджуючись із позовними вимогами стверджував про інший розмір шкоди спричиненої позивачу, що дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, яку визначено аварійним комісаром в сумі 46 554,82грн.
У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`ясняв відповідачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального визначення розміру шкоди страховиком, котрий зацікавлений в тому щоб зменшити розмір страхового відшкодування.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення відповідача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення висновку експертизи, яка призначалась судом, котрий попереджував експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України та обґрунтовано вважав що зазначений документальний доказ є належними письмовим доказом, який був вирішальним для розгляду справи. 

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
  
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.
Товариство беззаперечно мало можливість для звернення до суду із клопотанням про призначення повторної чи комісійної експертизи, в разі незгоди із наявним у справі висновком, та останнє не довело і не підтвердило належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для здійснення ним своїх прав в суді.  

Також дослідженими письмовими доказами спростовуються заперечення відповідача зазначені в обґрунтування скарги з приводу включення до розміру страхового відшкодування податку на добавлену вартість, оскільки звіт експертизи № 166-20 від 18 жовтня 2020 року містить вказівку на те, що вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля в розмірі 77 879,91грн здійснена без ПДВ на виконання робіт. 

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України, залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення. 

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року. 

Судді: