Постанова 
Іменем України 
17 червня 2021року
м. Київ
Справа № 173/372/20
Провадження №  51-5929 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 , 
за участю прокурора                        ОСОБА_5 ,              
розглянув у судовому засіданні об’єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020040430000118 та № 12020040430000290 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком  Дніпровського                                   районного суду м. Дніпродзержинська  Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі  ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік та у виді штрафу в розмірі 850 гривень, призначеного йому за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 листопада 2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень ухвалено виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого            ОСОБА_6 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від                    3 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від                    23 червня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за:
- за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено остаточне покарання                 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком  Дніпровського районного суду                                     м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2020 року, остаточно призначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжений до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30 квітня 2020 року.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 3 вересня 2020 року вищевказаний вирок районного суду залишений без змін.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 8 лютого            2020 року, приблизно о 10 годині,  шляхом вільного доступу, через неогороджену територію пройшов на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілій ОСОБА_8 , після чого таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення  викрав металеву діжку ємністю 200 літрів, вартістю 200 гривень, та металеву діжку ємністю 100 літрів, вартістю 150 гривень, та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Наступного дня, 9 лютого 2020 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_6 , маючи єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 , яке перебувало на неогородженій території подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , аналогічним способом - шляхом вільного доступу пройшов на територію вказаного домоволодіння, після чого таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення викрав газову плиту, вартістю 300 гривень, та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи матеріальний збиток на загальну суму 650 гривень.
Окрім цього, ОСОБА_6 , 6 квітня 2020 року, приблизно о 10 годині, шляхом вільного доступу потрапив через неогороджену парканом дільницю на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_9 , і таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення  викрав металеву форму для виготовлення бетонних кілець, вартістю  4848 гривень, та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Продовжуючи реалізовувати свої злочині наміри, ОСОБА_6 ,  6 квітня 2020 року, приблизно об 11 годині, маючи єдиний умисел_; спрямований на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , яке перебувало на території подвір`я домоволодіння за вищевказаною адресою, аналогічним способом шляхом вільного доступу, через неогороджену парканом дільницю домоволодіння пройшов на територію вказаного домоволодіння, після чого таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення викрав алюмінієву каструлю ємністю 20 літрів, вартістю 450 гривень, алюмінієву каструлю ємністю 10 літрів, вартістю 240 гривень, алюмінієву миску ємністю 20 літрів, вартістю 400 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 15 від 23.04.2020 матеріальний збиток на загальну суму 5938 гривень.
Окрім цього,   ОСОБА_6 11 квітня 2020 року, приблизно о 14 годині,  слідуючи повз домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить потерпілій ОСОБА_10 та, яка в цей час знаходилася на території власного подвір`я, звернувся до потерпілої з проханням втомити спрагу, на що остання погодилася та впустила ОСОБА_6 на територію свого двору. Далі, ОСОБА_11 з кишені куртки потерпілої  ОСОБА_10 , таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення забрав  мобільний телефон марки «Nokia» модель 1110і і почав рухатися в напрямку виходу з двору, але в цей час його протиправні дії помітила ОСОБА_10 . Однак ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що був помічений потерпілою ОСОБА_12 , продовжив свої злочинні дії, та умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, забрав мобільний телефон марки Nokia» модель 1110і, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
У результаті умисних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_10 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 13 від 13.04.2020 року, було заподіяно матеріальний збиток на загальну суму 270 гривень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, якими, на переконання захисника є:
-відсутність в матеріалах провадження розписки засудженого про вручення йому копії вироку суду першої інстанції та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого на адресу установи виконання покарань.
-відсутність в матеріалах провадження  документів, якими визначено слідчого та прокурора або групу прокурорів, що ставить під сумнів легітимність процесуальних дій та отриманих під час досудового розслідування доказів.
-зазначає про те, що в матеріалах наявний лише один обвинувальний акт                     № 12020040430000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Іншого обвинувального акту № 12020040430000290  за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України немає. Проте судом першої інстанції було винесено вирок за результатом розгляду обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12020040430000118 та № 12020040430000290. 
- зазначає про порушення права на захист, оскільки обвинувачений не отримував від суду першої та апеляційної інстанції пам`ятки про права та обов`язки, що істотно звузило його право на самостійний захист. Звертає увагу на те, що обвинувачений може спілкуватися українською мовою, однак не володіє нею в такій мірі, яка б давала можливість захищати свої законні права та інтереси у кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування обвинувачений надав показання російською мовою, між тим досудове розслідування і провадження в суді першої інстанції відбувалось без перекладача і захисника.
- вказує на порушення прав потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 під час судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій, оскільки в матеріалах справи відсутні: заяви та постанова про залучення до провадження вказаних осіб як потерпілих, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді, повістка потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про виклик на судове засідання для надання останнього слова в судових дебатах, а також в судове засідання суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора. Порушено вимоги статей 344, 345 КПК України.
-порушено право на захист, оскільки захисником   ОСОБА_7 до апеляційного суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він брав участь в іншому процесі, однак в порушення вимог ст. 405 КПК України, Дніпровський апеляційний суд провів розгляд справи за відсутності другого захисника.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу захисника необґрунтованою, надавши відповідні пояснення. Постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 просив залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Мотиви Суду
Статтею 438 КПК України передбачено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно із журналом судового засідання від 23 червня 2020 року та аудіозаписом цього  судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, вбачається, що на початку судового засідання перевірено явку учасників кримінального провадження та встановлено присутність прокурорів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_10 . Також секретарем судового засідання оголошено, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Головуючим суддею роз`яснено учасникам судового провадження права на відвід та чи зрозумілі їм права та обов`язки, на що надані відповіді про те, що права та обов`язки зрозумілі, клопотань немає. Відповідні заяви від потерпілих про здійснення судового розгляду провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 без їх участі у судових засіданнях та про обрання міри покарання на розсуд суду, наявні у матеріалах кримінальної справи (Т. 1, а. п. 16; Т. 2, а. п. 20).
Прокурором було заявлено клопотання про об`єднання двох кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_6 . Суд, заслухавши думки учасників процесу, які підтримали клопотання, ухвалив кримінальне провадження                        № 12020040430000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та кримінальне провадження № 12020040430000290 за ч. 2              ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,  об`єднати в одне кримінальне провадження                             (Т. 1, а. п. 28). Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року кримінальне провадження № 12020040430000118 та № 12020040430000290, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України призначено до судового розгляду на 23 червня 2020 року з 11 год. 40 хв. (Т. 1, а.п. 20).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що суть обвинувачення йому зрозуміла і він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених в обвинувальному акті. Заслухавши думку прокурора про розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку, обвинуваченого, захисника  ОСОБА_15 , потерпілої   ОСОБА_10 про відсутність заперечень, суд прийняв рішення про розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3  ст. 349 КПК України. Також було вручено учасникам судового провадження пам’ятки про права та обов’язки та встановлено судом, що їм вони зрозумілі.Суд допитав обвинуваченого, потерпілу, дослідив дані про особу, надані прокурором, і перейшов до судових дебатів. При цьому суд роз`яснив усім учасникам судового провадження наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, які, як вбачається із журналу та аудіозапису судового засідання, були зрозумілі.
Отже, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо процесуальних порушень при судовому розгляді справи у суді першої інстанції, спростовуються матеріалами кримінальної справи. Також не знайшли підтвердження при касаційному перегляді доводи про відсутність обвинувального акту № 12020040430000290.
У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, у тому числі, право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Так, під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанцій захист інтересів ОСОБА_6 здійснював адвокат ОСОБА_15 як захисник за призначенням із центру вторинної правової допомоги, який був залучений судом за клопотанням обвинуваченого (ухвала Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2020 року (Т. 1, а. п. 19). Клопотань від сторони захисту про залучення перекладача як під час розгляду справи в суді першої, так і апеляційної інстанції, не надходило.  Аудіозапис перебігу судового засідання суду апеляційної інстанції також не свідчить про обмеження або про порушення з боку суду права засудженого на захист. У судовому засіданні апеляційного суду 3 вересня 2020 року колегією суддів було поставлено на обговорення клопотання, яке надійшло від захисника ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи. Обвинувачений ОСОБА_6 висловив позицію, що він не заперечує, щоб його інтереси представляв захисник ОСОБА_15 , який був присутнім у судовому засіданні, заперечень від інших присутніх учасників не надійшло, тому колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи в присутності захисника ОСОБА_15 .
Об`єктивних даних про порушення права на захист, як зазначає захисник             ОСОБА_7 , і порушення, про які йдеться у касаційній скарзі, які би могли призвести до істотного обмеження прав засудженого, у матеріалах справи не міститься.
Що стосується доводів захисника про порушення прав потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції, так як останні не були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим не прийняли участі в апеляційній інстанції, слід зазначити таке.
Згідно з ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, повістки про виклик до суду апеляційної інстанції на 31 серпня, 3 вересня 2020 року були надіслані всім учасникам провадження, зокрема і потерпілим, а також надіслано sms-повідомлення про виклик на вказаний у матеріалах провадження номер телефону (Т. 1, а. п. 81, 83, 84, 91, 94, 95), тобто судом було вжито всіх заходів для повідомлення учасників судового провадження про апеляційний розгляд справи.
За таких обставин посилання захисника на неналежне повідомлення потерпілих про розгляд кримінального провадження як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, на думку Суду, слід визнати неспроможними.
У касаційній скарзі сторона захисту поставила під сумнів легітимність процесуальних дій прокурора та слідчого, і допустимість отриманих під час досудового розслідування доказів внаслідок відсутності, з точки зору сторони захисту, повноважень у відповідних суб`єктів щодо участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження. 
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ні перед судом першої інстанції, ні перед апеляційним судом не ставилось питання про легітимність процесуальних дій прокурора чи слідчого та допустимість отриманих під час досудового розслідування доказів, які судом не досліджувались відповідно до  встановленої процедури судового  розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Окрім того, при касаційному перегляді справи прокурором в обґрунтування заперечень на касаційну скаргу захисника, відповідні доводи було спростовано.
Даних, які б свідчили, що судові рішення щодо ОСОБА_6 прийняті з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
У поданій касаційній скарзі не міститься переконливих та достатніх аргументів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних судових рішень і слугували би підставою для їх скасування, тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а постановлені судові рішення – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_3