Справа № 753/15835/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/144/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
при секретарі                                    Кибукевич О.Є.,                      
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Заставенко М.О., у цивільній справі № 753/15835/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, припинення порушеного права (скасування заходів забезпечення позову), -
 
                                                  ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, припинення порушеного права (скасування заходів забезпечення позову). Зазначив, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у 2013 році звернулися до суду з позовом до нього та його батька ОСОБА_5 , в рамках якого за їх заявою, судом накладено арешт на 40/100 та 12/100 частин садового будинку АДРЕСА_1 , та які належали на праві власності йому та його батьку ОСОБА_5 04 вересня 2015 року що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовилися від своїх позовних вимог до його батька ОСОБА_5 і їх відмова була прийнята судом, про що було постановлено Дарницьким районним судом м. Києва відповідну ухвалу. Однак відповідачі безпідставно і в супереч вимогам закону відмовилися від зняття свого арешту з майна ОСОБА_5 , до якого вже не мали позовних вимог, і продовжували неправомірно зберігати свій захід забезпечення тепер вже неіснуючого позову. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив визнати неправомірним застосування до теперішнього часу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 арешту на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_5 та таким, що порушує його права, як спадкоємця майна свого померлого батька; припинити неправомірне обмеження відповідачами його прав, як спадкоємця майна ОСОБА_5 через зняття накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 19 лютого 2014 року арешту на 40/100 частин садового будинку, що належать ОСОБА_5 , і знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що арешт майна ОСОБА_5 є заходом забезпечення позову відповідачів до останнього, оскільки відповідачі відмовилися від своїх позовних вимог до ОСОБА_5 і провадження відносно нього було закрито ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року. Також вважає помилковими висновки суду про те, що ним було невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. Звертає увагу на те, що він просив суд не скасувати заходи забезпечення позову, а просив відновити та захистити його порушене право спадкоємця на вільне користування нерухомим майном, шляхом припинення дії, яка порушує право, а саме: зняття арешту з нерухомого майна та припинення неправомірного обмеження своїх прав з боку відповідачів. Суд помилково вважав, що у справі № 753/21685/17 ще мають розглядатися позовні вимог щодо сервітуту на приміщення, які зареєстровані за померлим ОСОБА_5 , однак,  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовились від своїх вимог до ОСОБА_5 . Звертає увагу на те, що постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року, у справі № 753/21685/17 було відмовлено у залученні до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_5 , який з 2015 року не є відповідачем і стороною у цій справі. Вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність між ним,  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільної власності на приміщення садового будинку АДРЕСА_3 , оскільки ці приміщення входять до складу 12/100 частин цього будинку, які належать йому на праві приватної власності. Зазначає, що в рамках провадження у справі № 753/21685/17 звертався до суду з заявою про скасування арешту на своє майно, а не на майно, яке на праві власності зареєстровано за його батьком.
07 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоцільності скасування арешту на майно, яке є предметом спору у справі № 753/21685/17, розгляд якої не закінчено. Вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року про закриття провадження у справі в часині вимог до померлого ОСОБА_5 , оскільки дана ухвала не припиняє провадження у справі № 753/21685/17 та не тягне за собою скасування арешту на майно.    
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_6 , про стягнення майнової шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права постійного безоплатного сервітуту щодо цього майна та стягнення моральної шкоди.
В рамках розгляду вказаної справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року задоволено заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4   про забезпечення їх позову. Накладено арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 на праві власності, зокрема, 40/100 частин будинку АДРЕСА_4 . Накладено арешту на нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 на праві власності, зокрема, 12/100 частин № 131, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 (т.1, а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 40/100 частин вказаного будинку.
ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак листом від 22 серпня 2016 року за № 304/02-14 йому було повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину відкладається до зняття арешту (т.1, а.с. 18).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від позову в частині вимог до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та визнання права сервітуту. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 закрито (т. 1, а.с. 10). Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалася.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року прийнято відмову від позову позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права сервітуту та закрито провадження в частині цих позовних вимог (т. 2, а.с. 187).
Справа № 753/21685/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права сервітуту перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва.
ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду в рамках провадження у справі №753/21685/17 із заявами про скасування заходів забезпечення позову. Заяви були прийняті судом та розглянуті по суті. 
Посилаючись на те, що арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 , накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року  унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1   звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, припинення порушеного права (скасування заходів забезпечення позову).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову ОСОБА_1 . При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що право позивача обмежене судом накладеним арештом, а не відповідачами, в межах розгляду цивільної справи. Розгляд справи, в межах якої накладено арешт, триває, а тому у суду відсутні підстави для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову в даному провадженні. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 16 ЦК України та частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до змісту позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_1 направлені на зняття арешту з майна, яке було зареєстроване за його батьком ОСОБА_5 , накладеного на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права сервітуту  в справі № 753/21685/17. 
При цьому, відповідно до змісту ст. 158 ЦПК України за загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. Якщо особа є учасником справи, вона має право звернутися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке підлягає розгляду в рамках розгляду справи, в якій було забезпечено позов. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником справи №753/21685/17, в межах якої вжито заходи забезпечення позову. Відтак, питання про скасування таких заходів забезпечення позову має вирішуватися в рамках розгляду такої справи згідно ст. 158 ЦПК України.
Суд не може задовольнити вимоги про скасування арешту, накладного в рамках іншої справи, за окремим позовом заінтересованої особи.  
Скасування заходів забезпечення позову, накладених в межах іншої справи, за окремим позовом є підміною компетенції суду, який розглядає справу, в межах якої забезпечено позов.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 , порушує його право власності як спадкоємця ОСОБА_5 .
Разом з тим, ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Накладення арешту на майно в рамках забезпечення позову має як наслідок обмеження права розпорядження майном, водночас відповідно до норм ЦПК України заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та застосовуються на час розгляду конкретної справи.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року
Суддя-доповідач
Судді