УХВАЛА

12 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/6147/20-а
адміністративне провадження № К/9901/15983/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року у справі №200/6147/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС, Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області, Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного сервісного центру МВС, Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області, Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 56-о/с від 26 травня 2020 року про звільнення державного службовця 5 рангу ОСОБА_1 з посади начальника територіального сервісного центру № 1445 (на правах відділу м. Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області; 

- поновити позивача на посаді начальника територіального сервісного центру №1445 (на правах відділу м. Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС ГСЦ в Донецькій області з 29 травня 2020 року; 

- зобов`язати Головний сервісний центр МВС України вжити заходи щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області; 

- стягнути з Головного сервісного центру МВС України середній розмір заробітної плати за період з 29 травня 2020 року до дати поновлення на посаді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 56-о/с від 26 травня 2020 року в частині звільнення державного службовця 5 рангу ОСОБА_1 з посади начальника територіального сервісного центру № 1445 (на правах відділу м.Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника територіального сервісного центру № 1445 (на правах відділу м.Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області з 29 травня 2020 року;

- стягнуто з Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 153066 (сто п`ятдесят три тисячі шістдесят шість) грн 64 коп;

- зобов`язано Головний сервісний центр МВС України вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1  на посаді начальника територіального сервісного центру №1445 (на правах відділу м.Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області з 29 травня 2020 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. 

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року (повний текст складений - 5 березня 2021 року) рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №200/6147/20-а скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 30 квітня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку. 

У своїй касаційній скарзі позивач просить постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та повторно зазначає, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не були враховані висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 4 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14 та від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17 відповідно. 

Однак, як вже було зазначено в ухвалі Верховного Суду від 20 квітня 2021 року, правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин, які склались у справі №200/6147/20-а, з огляду на суб`єктний склад та умови застосування правових норм.

Не є подібними правовідносини й у справі №805/475/16-а, посилання на які скаржником зазначено вперше. 

Так, у справі №805/475/16-а правовідносини склались у зв`язку зі звільненням у 2015 році старшого слідчого слідчого відділу Амвросіївського районного відділу ГУМВС   з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ без застосування щодо неї гарантій передбачених для особи, яка має дитину до трьох років.

Натомість, у справі №200/6147/20-а правовідносини виникли з підстав звільнення державного службовця 5 рангу з посади начальника територіального сервісного центру № 1445 (на правах відділу м. Волноваха) Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області з припиненням державної служби 28 травня 2020 року відповідно до пункту 1-1 частини першої   статті 87 Закону України «Про державну службу»,   постанови Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, Суд наголошує, що у частині четвертій статті 328 КАС України мова йде про постанови саме Верховного Суду, а отже обґрунтування підстав для касаційного оскарження судового рішення постановами Вищого адміністративного суду України цією статтею не передбачено.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої  інстанції судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року у справі №200/6147/20-а.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених   КАС України   підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року у справі №200/6147/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС, Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області, Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії  повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду