ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №620/4113/18
адміністративне провадження №К/9901/23155/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 620/4113/18
за позовом   Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Борзнарайагролісгосп»
до   Управління Держпраці у Чернігівській області
про визнання протиправною та скасування постанови
за касаційною скаргою   Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Борзнарайагролісгосп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року (колегія у складі: головуючого судді Федотова І.В.,суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.)
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.   У грудні 2018 року Борзнянське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Борзнарайагролісгосп» (далі - ДП «Борзнарайагролісгосп») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом  до Управління Держпраці у Чернігівській області, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06 грудня 2018 року № 25-06-018/0786/315 у розмірі 223 380 грн.
2.   В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувана постанова контролюючого органу винесена необґрунтовано, на підставі припущень та не вірного трактування норм чинного законодавства, є протиправною та порушує права позивача.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.  Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено повністю.
4. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутні ознаки порушення   ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а отже відсутні підстави, передбачені   статтею 265 КЗпП України, для прийняття спірної постанови про накладення штрафу.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
6. Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з боку ДП «Борзнарайагролісгосп» мало місце порушення ч.3   ст. 24 КЗпП України, а тому, застосовані суб`єктом владних повноважень акт реагування у вигляді постанови про накладення штрафу є правомірними, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.   15 серпня 2019 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Борзнарайагролісгосп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати вказане рішення і прийняти нову постанову, якою залишити в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24   січня 2019 року.
8. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає про те, що судом апеляційної 
інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Так, судом не враховано, що цивільно-правові договори, що укладені між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не визнавалися судом недійсними.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9.   Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15   серпня 2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С. Г., суддів Рибачука А. І., Тацій Л. В.
10. Ухвалою Верховного суду від 17 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Борзнарайагролісгосп» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року.
11.  Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 345 КАС України постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 13 квітня 2021 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, протягом 2018-го року між Борзнянським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Борзнарайагролісгосп» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено низку цивільно-правових договорів про надання послуг, за умовами яких виконавці (підрядники), зобов`язувалися надати послуги (виконати роботи) в обсязі і на умовах, передбачених вказаними договорами, а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити надані роботи (послуги).
13. Так,  згідно договорів про надання послуг від 02 січня 2018 року № 1, 01 лютого 2018 року № 14, 01 березня 2018 року № 23, 02 квітня 2018 року № 29, 02 травня 2018   року № 46, 01 червня 2018 року № 60, 02 липня 2018 року № 83, 01 серпня 2018 року № 99, 03 вересня 2018 року № 114, 01 жовтня 2018 року № 128, замовник доручає, а виконавець (громадянин ОСОБА_1 ) приймає на себе обов`язки по вимірюванню тиску водіям та трактористам із наданням допуску водіям до управління транспортними засобами.
За умовами договору про надання послуг від 01 січня 2018 року № 10, замовник доручає, а виконавець (громадянин ОСОБА_2 ) приймає на себе 

обов`язки по забезпеченню безпечної експлуатації електричного обладнання (розділ 3 договору).
14. 14 листопада 2018 року Управлінням Держпраці у Чернігівській області проведено контрольний захід на предмет дотримання ДП «Борзнарайагролісгосп» вимог законодавства про працю, зокрема, виїзне інепекційне відвідування щодо питань оформлення трудових відносин.
15. За результатами такої перевірки, відповідачем складено акт інспекційного відвідування від 14 листопада 2018 року № 25-06-018/0786 та винесено припис про усунення виявлених порушень від 23 листопада 2018 року № 25-06-018/0527.
16. В акті інспекційного відвідування від 14 листопада 2018 року № 25-06-018/0786 зазначено, що контролюючим органом виявлені порушення ДП «Борзнарайагролісгосп» вимог трудового законодавства, за які, в тому числі, передбачено і фінансову відповідальність юридичної особи (ст. 265 КЗпП України).
17. За результатами перевірки відповідач дійшов висновку, що позивачем, як роботодавцем, було допущено двох працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення відповідного центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, що, є порушенням ч. 3   ст. 24 КЗпП України.
18. 15 листопада 2018 року ДП «Борзнарайагролісгосп» направило на адресу Управління Держпраці у Чернігівській області заперечення на акт інспекційного відвідування від 14 листопада 2018 року № 25-06-018/0786, у якому наголошувалося про необґрунтованість висновків інспекційного відвідування, невідповідність їх нормам трудового та цивільного законодавства.
19. До заперечення були додані письмові пояснення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14 листопада 2018 року, у яких вони наголошують про власне волевиявлення щодо взаємовідносин із ДП «Борзнарайагролісгосп» виключно на умовах цивільно-правових договорів.
20. 06 грудня 2018 року заступником начальником Управління Держпраці у Чернігівській області у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, абз. 2 ч. 2   ст. 265 КЗпП України   винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-06-018/0786/315. Вказаною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 223 380 гривень.
21. Вважаючи таку постанову відповідача протиправною та такою, що прийнята в порушення вимог чинного законодавства, ДП «Борзнарайагролісгосп» звернулось до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених   ст. 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
23. Відповідно до частини другої         статті 19 Конституції України       органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені         Конституцією       та законами України.
24.   Згідно з положеннями ч. 2   ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України)       у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені         Конституцією       та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
25.   Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені         Конституцією       та законами України.
26.   Статтею 43 Конституції України       передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
27.   Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються         Законом № 877-V, дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
28.   Згідно з частиною четвертою         статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим       Законом       порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
29.   Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому         Законом № 877-V       порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті         1, статті         3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті         4, частин першої - четвертої статті         5, частини третьої статті         6, частин першої - четвертої та шостої статті         7, статей         9,         10,         19,         20,         21, частини третьої статті         22       цього         Закону.
30.   Зокрема, згідно частини п`ятої         статті 2 Закону № 877-V органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не Згідно із   статтею 1 Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
31.   Відповідно до   статті 2 ЦК України   учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи), держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
32.   Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96   затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).
33.   Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
34. За приписами підп. 6, 9 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
35.   Аналіз наведених норм права свідчить про те, що ГУ Держпраці наділено контролюючими функціями      за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
36.   Так, відповідно до частини першої та другої   статті 259 КЗпП України   державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
37.   Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295   затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295)
38.   Згідно з пунктом 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).
39.   Відповідно до пункту 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
40.   Згідно з пунктом 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
41.   Пунктами 27, 28, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої   законом   відповідальності.
У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
42.   Відповідальність за порушення законодавства про працю регламентовано   статтею 256 КЗпП України, частиною першою якої передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
43.   Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (пункт 2 частини другої   статті 256 КЗпП України).
44.   Згідно із частиною четвертою   статті 256 КЗпП України   штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
45.   Судами попередніх інстанцій встановлено, що      оспорювану      постанову про накладення на позивача штрафу ухвалено відповідачем за порушення вимог частини третьої   статті 24 КЗпП України, а саме за допуск до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 3-х працівників.
46. Так, відповідно до пункту 2 частини п`ятої   статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення»   роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
47. Згідно з частиною першою   статті 3 КЗпП України   законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
48.      Відповідно до   статті 21 КЗпП України   трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
49.      Відповідно до   статті 1 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці»   (далі - Закон № 2694-XII) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
50.   Статтею 24 КЗпП України   визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
51.   Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя   статті 24 КЗпП України).
52.   Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
53.   Згідно із   статтею 628 ЦК України   зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
54.   Відповідно частин першої та другої   статті      928 ЦК України   зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
55.   Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України   за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
56.   За правилами положень   статей 902-903 ЦК України   виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
57.   Колегія суддів зазначає, що з аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є:
систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;
обов`язок роботодавця надати робоче місце;
дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
58.   Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
59.      Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
60.   З аналізу наведених норм Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
61.   Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України   та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.
62.   Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
63.   Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 802/2066/16-а, від 13 червня 2019 року у справі № 815/954/18 та від 02 лютого 2021 року у справі №   0540/5987/18-а.
64. Як встановлено судом апеляційної інстанції, що з укладених між позивачем та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів та складених на їх виконання актів прийняття-передачі виконаних робіт вбачається, що останні перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначають порядок надання таких послуг, надання таких послуг є систематичним, без урахування їх якості, кількості та кінцевого результату. Предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат.
65. Крім того, згідно із специфікою роботи, надання послуг по вимірюванню тиску водіям та трактористам, надання допуску водіям до управління транспортними засобами, а також покладання обов`язку відповідального за електрогосподарство ДП «Борзнарайагролісгосп», мають виконуватися штатними працівниками підприємтсва, оскільки зазначені працівники зобов`язані виконувати не індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій та виконують визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Дані роботи фактично носять постійний характер, відсутній певний результат праці та передбачена матеріальна відповідальність.
66.   За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені вище угоди, укладені позивачем з фізичними особами, не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язана із самим процесом, що є характерним для трудових функцій.
67. Колегія суддів звертає увагу на те, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого            Конституцією України            та            КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.
68. Таким чином, ДП «Борзнарайагролісгосп» в порушення вимог частини третьої   статті 24 КЗпП України   було допущено працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2    до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
69. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06   грудня 2018 року № 25-06-018/0786/315 у розмірі 223 380 грн.66.   
70. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
71. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
72. Інші доводи касаційної скарги не спростовують ввищенаведенні висновки, а зводяться лише до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин.
73. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
74. Відповідно до  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
75. У справі «Пономарьов проти України» (заява №   3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
76. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №   4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
77. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
78. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваному судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
79.  Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Борзнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Борзнарайагролісгосп» залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко А.І. Рибачук   Л.В. Тацій