ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 172/329/21 (2-а/172/9/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М. 
розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина  Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року (суддя Битяк І.Г.) у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України,-          

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулось з позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України. 
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Суд вирішив примусово видворити за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк шість місяців з метою забезпечення подальшого видворення за межі території України.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано поважні обставини (догляд за хворою матір`ю позивача та звернення  до посольства Республіки Узбекистан з приводу отримання сертифікату повернення)  за яких позивач був позбавлений можливості у встановлений строк виконати  рішення Васильківського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.04.2019 про примусове повернення.
Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Узбекистан,  паспортний документ НОМЕР_1 , виданий UZB 02.04.1998 року, терміном дії до 09.01.2013 року.
ОСОБА_1 прибув через пункт пропуску «Харків» на територію України 06.11.2002 року. В подальшому термін перебування в Україні неодноразово продовжувався органами внутрішніх справ. Останній раз до 02.06.2004.
Рішенням № 3 Васильківського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 11.04.2019 вирішено примусово повернути за межі України громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його залишити територію України у термін до 10 травня 2019 року та повідомлено під особистий підпис про прийняте рішення та ознайомлено з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і наслідками невиконання рішення про примусове повернення.
14.04.2021 до Васильківського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшов лист ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, в якому зазначалось, що при проведенні заходів, спрямованих на виявлення осіб, які порушують міграційне законодавство України встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з 2004 року перебуває на території України, який прибув до України на підставі безвізового режиму через КПП «Харків» 06.11.2002, в особистих справах, використовуючи паспорт громадянина Республіки Узбекистан та не виїхав у встановлений термін, а продовжив перебувати на території Васильківського району Дніпропетровської області, перейшовши на нелегальне положення, чим порушив вимоги п. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
14.04.2021 начальником Васильківського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області Володькіним С.В. складено протокол про адміністративне затримання серії АЗ №009133 громадянина Узбекистану ОСОБА_1 .
Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулось з даним позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи  доведено, що відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України та його затримання.
Частина 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI передбачає, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 3773-VI, рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.
Абзацем 1 частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Статтею 31 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 26 та 30 Закону № 3773-VI процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду. 
Матеріалами справи встановлено, що рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним.
Підставою прийняття даного рішення слугувало порушення   ОСОБА_1 правил перебування на території України. 
Таким чином, у зв`язку з тим, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 за межі території України та його затримання. 
Щодо доводів апеляційної скарги, що у відповідача в Україні хвора мати,  колегія суддів бере до уваги, що рішенням № 3 Васильківського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 11.04.2019 до відповідача  не застосовано заборону в`їзду в Україну. 
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -                           

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 23 червня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш