Ухвала
 
20 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/19312/15
провадження № 61-5405ск21
                                         
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Зайцева А. Ю.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Невмержицького Володимира Павловича на постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди,   
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди.
В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є власниками суміжного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач зазначала, що відповідачі утримують земельну ділянку, що належить їм, у вкрай незадовільному стані, зберігають на подвір`ї та в будинку, що розташований на вказаній ділянці, побутове сміття, порушуючи правила санітарної та пожежної безпеки. 
Внаслідок цього постійно існує небезпека виникнення пожежі як на території, належній відповідачам, та пошкодження, знищення майна, що належить сусідам.
Наслідком порушення відповідачами правил добросусідства, санітарних та пожежних норм є постійна небезпека виникнення пожежі та ушкодження, в тому числі й домоволодіння позивача, адже їх ділянки є суміжними, та фактично створюють перешкоди у вільному та безпечному користуванні та розпорядженні належним позивачу майном.
23 квітня 2014 року на території домоволодіння відповідачів сталася пожежа. Причиною пожежі було потрапляння джерела запалювання (недопалка) на горючі матеріали, а саме сміття, що зберігалося на території домогосподарства, належного відповідачам.
Крім того, на території домоволодіння відповідачів періодично збираються безхатченки, декілька разів такі особи намагались через ділянку відповідачів зайти на територію домоволодіння позивача з метою крадіжки.
Відтак, для відновлення пошкодженого паркану між ділянками позивача та відповідача, зменшення вірогідності виникнення нових пожеж, 28 квітня 2014 року позивачем було укладено з ТОВ «Діларем» договір підряду, на виконання якого підрядником було здійснено демонтаж старого (згорілого) паркану між зазначеними ділянками, завантажено та вивезено сміття з території земельної ділянки відповідачів, відповідні підготовчі роботи та улаштовано паркан по зоні розмежування ділянок.
Загальна вартість робіт здійснених ТОВ «Діларем» складає 58 000 грн, які були сплачені позивачем у повному обсязі.
Внаслідок бездіяльності відповідачів, ігнорування ними правил добросусідства, залишення домоволодіння фактично на призволяще, позивачу завдано не лише матеріальних збитків, а й моральних.
На підставі викладеного позивач просила суд зобов`язати відповідачів привести належну їм земельну ділянку та житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у належний стан з дотриманням вимог пожежної та санітарно-епідеміологічної безпеки.
Крім цього, просила стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в сумі 58 000 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 привести належну їм земельну ділянку та житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у належний стан з дотриманням вимог пожежної та санітарно-епідеміологічної безпеки.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі по 29 000 грн з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі по 5 000 грн з кожного.
Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 783,60 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Кравченко Р. М. в інтересах відповідачів подав апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року у даній справі скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди відмовлено.
31 березня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                   ОСОБА_1 через представника - адвоката Невмержицького В. П. звернулась до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на та постанову Київського апеляційного суду від                   22 лютого 2021 року у вказаній цивільній справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
 
Предметом позову у цій справі є зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
 
Справа є незначної складності та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на                 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом  2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 22 лютого                   2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
представника ОСОБА_1 - адвоката Невмержицького Володимира Павловича на постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
 
         В. С. Жданова
 
         А. Ю. Зайцев