06.04.21
22-ц/812/682/21
Справа №487/9207/19
Провадження № 22-ц/812/682/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

06 квітня 2021 року                                                    м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сухаревич З.М., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі -Центральний ВДВС), ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи заяву вказував, що у провадженні Центрального ВДВС перебуває виконавче провадження №45652786 з примусового виконання виконавчого листа №2-2147, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 01 серпня 2003 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 16 липня 2003 року до повноліття дитини.
13 жовтня 2017 року постановою державного виконавця закрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, проте 01 листопада 2019 року виконавче провадження було продовжено.
Весь цей час, до повноліття доньки, він сплачував аліменти на її утримання, шляхом перерахування таких на рахунки ОСОБА_4 , які були відкриті у АТ КБ «Приват Банк», з поміткою призначення платежу «Аліменти», проте квитанції на підтвердження такого у нього не збереглися.
Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС від 13 листопада 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на теперішній час із його заробітної плати стягується 1/2 частини на користь ОСОБА_1 , що є надлишковими. Більш того, він проходить лікування, пов`язане із отриманою під час проходження військової служби травмою, а тому не може сплачувати надмірні кошти на користь стягувача.
Посилаючись на вищевикладене та вимоги ст. 432 ЦПК України, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 01 серпня 2003 року №2-2147.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року задоволено клопотання представника заявника та зупинено провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральний відділ державної цивільній справі виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - до припинення участі ОСОБА_2 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, та посилаючись на її безпідставність просила про скасування останньої та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на 05 лютого 2021 року всі обставини справи були з`ясовані, докази надані, а відтак, суд міг винести обґрунтоване рішення по справі за участі представника заявника, а не виносити ухвалу про зупинення провадження у справі, яке призведе до тривалого розгляду цієї заяви, чим порушуються її права на отримання аліментів.
Більш того, поведінка ОСОБА_2 на протязі всього часу розгляду справи була спрямована на затягування судового процесу: ним неодноразово заявлялися клопотання про витребування даних на його ім`я то з одного банку, то з іншого. Проте отриманими судом довідками заздалегідь не цікавився, а просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з ними. 
Правом на подачу відзиву Центральний відділ ДВС не скористався.
Від представника заявника ОСОБА_2 - адвоката Щербакової А.О. до суду на електронну пошту надійшов лист в якому остання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила долучити до матеріалів справи довідку Міністерства оборони України №724/311/71/530 від 30 березня 2021 року щодо перебування ОСОБА_2 в районі проведення АТО.
У долучені до матеріалів справи вищевказаної довідки слід відмовити, оскільки цей доказ подано з порушенням приписів ст.83 ЦПК України, а саме: з пропуском строку визначеного судом для подачі відзиву на апеляційну скаргу та відсутності доказів направлення її іншим учасникам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалі справи та становлено судом, що на виконанні Центрального відділу ДВС перебуває виконавче провадження №45652786 з примусового виконання виконавчого листа №2-2147 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 01 серпня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 16 липня 2003 року до повноліття дитини.
Постановою старшого державного виконавця від 13 жовтня 2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с.12).
Постановою начальника відділу Центрального ВДВС від 01 листопада 2019 року вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження скасовано, оскільки на момент завершення виконавчого провадження існувала заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим, закінчення виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним (т.1 а.с.13).
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа №2-2147 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 01 серпня 2003 року таким, що не підлягає виконанню.
У судовому засіданні 05 лютого 2021 року представник заявника - адвокат Щербакова Г.О. звернулась до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням заявника у відрядженні до м. Вугледар, Донецької області для виконання службових (бойових) завдань в районі ООС, до повернення з відрядження.
Згідно посвідчення про відрядження від 28 листопада 2020 № 30/235, виданого командиром в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відряджений до м. Вугледар, Донецької області з 28 листопада 2020 року з метою виконання службових (бойових) завдань в районі проведення ООС.
Відповідно до довідки від 25 січня 2021 року № 724/311/71/146, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в період з 04 грудня 2020 року по теперішній час безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Вугледар, Донецької області.
Задовольняючи клопотання та постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції оцінюючи всі встановлені обставини у сукупності, бажання заявника бути присутнім в судовому засіданні, дійшов висновку про неможливість розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню до повернення заявника з відрядження, а тому зупинив провадження у справі.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на те, що до такого суд першої інстанції дійшов у порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, якою керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Частиною 3 статті 210 ЦПК України встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті (тобто на стадії вирішення спору) зупиняється тільки з підстав, встановлених п.п.1-3 ч.1 ст. 251 та п.п. 1-3 ч.1 ст. 252 цього Кодексу. 
Згідно з вимогами ч.3 ст.258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
У відповідності до ч. 1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що зупинення провадження це процесуальна дія суду саме на стадії розгляду справи, а не на стадії примусового виконання судового рішення. Адже стадія розгляду справи відрізняється від стадії виконання судового рішення і не є ідентичними за своїм характером та змістовним наповненням.
Суд констатує, що на стадії розгляду справи розглядається саме позовна заява та доводи сторін, тобто проводиться розгляд справи по суті в цілому з метою визнання чи порушенні права та інтереси особи за захистом яких вона звернулася до суду, що відповідно і регулюється відповідними нормами Цивільного процесуального права та приймається кінцеве рішення по справі.
Що ж стосується розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, то дослідження підставності подання та задоволення такої заяви, зважаючи на відкриття виконавчого провадження, здійснюється поза стадією розгляду самої справи, уже на стадії виконання прийнятого судового рішення, та регулюється Розділом VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконаннямсудових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».
У даному випадку по справі № 2-2147/2003 йде мова про розгляд заяви, після закінчення провадження у даній справі та набранням судовим рішенням законної сили, результатом якого було прийняте рішення для примусового виконання котрого було відкрите виконавче провадження за №45652786 .
Отже, судом розглядається процесуальне питання пов`язане з виконанням судового рішення, а саме визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому колегія суддів дійшла висновку, що ст.251 ЦПК України передбачена можливість зупинення розгляду справи судом лише до закінчення її розгляду по суті і не передбачають можливості зупинення розгляду заяв, в тому числі, поданих на стадії примусового виконання рішення.
Все вищевказане вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та безпідставне зупинення розгляду заяви без наявності процесуальних прав та таку дію, що на переконання колегії суду є підставою для скасування оспорюваного рішення.
Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України, суд розглядає таку заяву у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників стягувача і боржника, проте їх неявка не перешкоджає розгляду цієї заяви.
Заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню перебуває на розгляді суду з 19 грудня 2019 року по 05 лютого 2021 року.
Дана норма має імперативний характер і не може бути змінена як за рішенням суду так і за заявами сторін, тобто строк розгляду такої заяви (10 днів), не підлягає іншого трактування аніж визначеномуч.3 ст.432 ЦПК України.
Отже, у цьому випадку суд першої інстанції розглядаючи таку заяву заявника, не розглянув її у зазначений строк (10 днів), а продовжує її розглядати, що на переконання колегії суддів, засвідчує про вихід за законодавчо закріплений, десятиденний строк розгляду такої заяви, що свідчить про порушення процесуальних норм права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, зупинивши провадження та виходячи за межі законодавчо закріпленого строку розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд порушив право стягувача у виконавчому проваджені ОСОБА_1 на розгляд справи упродовж розумного та чітко визначеного строку.
За таких обставин, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилковості оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи, що судом першої інстанції здійснюється розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після набрання судовим рішенням законної сили, на виконання якого було видано виконавчий лист, за яким відкрите виконавче провадження, суд не мав законних підстав для зупинення її розгляду, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції порушені норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, ухвала суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 369, 379, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року про зупинення провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Центральний ВДВС), ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна

       Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.