УХВАЛА

30 червня 2021 року 
Київ
справа №644/2939/14-а
адміністративне провадження №К/9901/23219/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №644/2939/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Харкова,  Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації  про зобов`язання призначити і нарахувати недоотримані суми соціальних виплат, стягнути недоотримані суми соціальних виплат,
УСТАНОВИВ:
З матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року у справі № 644/2939/14-а, що прийнята за наслідками розгляду апеляційної скарги        ОСОБА_2 , скасована постанова Орджонікідзевського районного суду від 18.04.2014 та задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_2 . Зокрема, судовим рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради зобов`язано нарахувати та сплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5970,00 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 задоволена заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 у справі №644/2939/14-а, зокрема в частині, якою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради зобов`язано нарахувати та сплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5,970 грн. Судовим рішенням проведена заміна стягувача у виконавчому провадження з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 
12.01.2021 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) О. Лактіонова звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з поданням про заміну способу і порядку виконання судового рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.01.2020 у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) О. Лактіонової про заміну способу і порядку виконання судового рішення відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.01.2020 скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової Оксани Володимирівни.
25.06.2021 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у справі №644/2939/14-а.
Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам   статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України), а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.
Колегією встановлено, що зазначена касаційна скарга викладена російською мовою.
Відповідно до частини першої   статті 10 Конституції України   державною мовою в Україні є українська мова.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята   статті 10 Конституції України).
Згідно з частиною першою   статті 15 КАС України   судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина третя   статті 15 КАС України).
За приписами частини четвертої   статті   15 КАС України   учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою   статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"   органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.
Така позиція касаційного суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 06 липня      2016 року (справа № 21-1092а16).
Також, вказана правова позиція була викладена в ухвалах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №826/10114/17, від 01 липня 2019 у справі №243/10706/18, від 22 липня 2019 року у справі №826/19159/16. 
Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою викладені, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня        2019 року у справі № 11-955зі19 (9901/98/19) та від 12 лютого 2020 року у справі №9901/12/20 (П/9901/12/20).
Підстав для відступлення від цих правових висновків немає. 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статтею 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином,   Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.
Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою   Законом України від 15 травня 2003 року N 802-IV.
Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.
Слід зазначити, що у постановах від 19 грудня 2019 року у справі №520/6952/19 та від             14 травня 2020 року у справі №826/7282/17 Верховним Судом висловлено правову позицію щодо викладення відповідної заяви (скарги) державною мовою, тобто українською мовою.
Крім того, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року року №2-р/2018 у справі № 1-1/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України та втратив чинність Закон України "Про засади державної мовної політики" від 03 липня      2012 року № 5029-VI зі змінами.  
З огляду на зазначене, касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.
У разі, якщо скаржник не володіє (недостатньо володіє) українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення   Законом України "Про безоплатну правову допомогу"   гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
З урахуванням вказаного, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліків шляхом надання касаційної скарги державною (українською) мовою, із зазначенням в чому полягає порушення судами норм матеріального та процесуального права з наданням обґрунтувань таких порушень.
Відповідно до частини другої   статті 332 КАС України   до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених   статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення   статті 169 цього Кодексу   (залишення позовної заяви без руху).
На підставі вищенаведеного та керуючись статями   169,   330,   332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №644/2939/14-а -   залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк         касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                            А. Ю. Бучик

Судді:                                                                                                        Т. Г. Стрелець

                                                                                                                  А. І. Рибачук