Ухвала
08 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 204/1021/20
провадження № 61-4481ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП та визнання протиправним звільненням позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП, визнання недійсним запису про звільнення, зміну підстав формування звільнення, визнання незаконними та скасування Протоколу № 3 від                          14 січня 2019 року, рішення профспілкового комітету від 15 січня 2019 року, про перевірку чисельності профспілкової організації, про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 за частиною третьою статті 38 КЗпП та визнати протиправним звільнення її за пунктом 4 статті 40 КЗпП в зв`язку з недоведеністю правомірності звільнення роботодавцем, а також враховуючи порушення алгоритму звільнення працівника та терміну для застосування цього стягнення в вигляді звільнення, визнати запис та дату в її трудовій книжці про звільнення недійсним, змінити підставу формулювання звільнення саме за частиною третьою статті 38 КЗпП, скасувати наказ про звільнення за пунктом 4 статті 40 трудового договору з працівником ОСОБА_1 за частиною третьою статті 38 КЗпП,-визнати незаконними та скасувати Протокол № 3 від 14 січня 2019 року, рішення профспілкового комітету від 15 січня 2019 року, не враховувати голос головного інженера ОСОБА_2 , залишити в силі рішення профспілкового комітету від 09 січня 2019 року та 11 січня 2019 року, перевірити належним чином чисельність профспілкової організації, членом якої була позивач, станом на 14 січня 2019 року: чи був утворений в ній виборний орган, ким і коли він обраний, в якому складі, чи входив позивач до складу цього органу і на якій підставі, чи повноважним (правомочним) був склад профкому, який приймав рішення про надання згоди на звільнення позивача з роботи, чи була пропорційною численність працівників робочих професій та керівного складу та чи є обґрунтованим прийняте ним рішення, стягнути з Цехової профспілкової організації відшкодування за завдану моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.
Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП та визнання протиправним звільненням позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП, визнання недійсним запису про звільнення, зміну підстав формулювання звільнення, визнання незаконними та скасування: Протоколу № 3 від 14 січня 2019 року, рішення профспілкового комітету від 15 січня 2019 року, про перевірку чисельності профспілкової організації закрито.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. 
16 березня 2021 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі, що виникла із трудових відносин, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП та визнання протиправним звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП, визнання недійсним запису про звільнення, зміну підстав формулювання звільнення, визнання незаконними та скасування: протоколу                   № 3 від 14 січня 2019 року, рішення профспілкового комітету від 15 січня 2019 року, про перевірку чисельності профспілкової організації, про відшкодування моральної шкоди. 
Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не відноситься до тих, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, ціна позову в ній не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ,                        06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що згідно касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа № 204/1021/20 містить виключно правову проблему і її розгляд необхідний для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; скаржник буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи № 200/1518/19; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи для позивача, яка подає касаційну скаргу, що полягає в тому, що позивач хоче скасувати наказ про неправомірне звільнення та отримати усі розраховані нею виплати від роботодавця. 
Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, які обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, позивач позбавлена можливості спростувати при розгляді іншої справи № 200/1518/19. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП та визнання протиправним звільненням позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП, визнання недійсним запису про звільнення, зміну підстав формування звільнення, визнання незаконними та скасування: Протоколу № 3 від 14 січня 2019 року, рішення профспілкового комітету від 15 січня 2019 року, про перевірку чисельності профспілкової організації, про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        М. М. Русинчук
                                                                                                                                   Н. О. Антоненко
В. І. Крат