Постанова
Іменем України 
15 червня 2021 року
м. Київ
справа № 125/1326/15-к
провадження № 51-8633км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
                                                                    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013010080000093, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , 
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
За вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до обмеження волі на строк 1 рік. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК 
ОСОБА_6 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 3666, 11 грн процесуальних витрат.
Згідно з вироком 28 листопада 2010 року близько 17:00 біля сільського ставка  в с. Маньківці Барського району Вінницької області ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 , який стояв накарачки, одного удару колінами по спині в ділянку лівого плеча, спричинивши передньо-нижній вивих лівої плечової кістки, що призвело до середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого.  
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 червня 2019 року ухвалу апеляційного суду від 20 червня 2018 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року вирок щодо ОСОБА_6 у частині стягнення процесуальних витрат скасовано. Відмовлено потерпілому ОСОБА_7 у стягненні з ОСОБА_6 3666, 11 грн процесуальних витрат.
У решті вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2020 року ухвалу апеляційного суду від 11 вересня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни. 
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 , посилаючись на необґрунтованість засудження, зазначає, що судовий розгляд проведено неповно та однобічно з порушенням вимог процесуального закону (зокрема
ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а висновки суду щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину не відповідають фактичним обставинам справи. У зв`язку із цим стверджує, що злочинних дій стосовно потерпілого він не вчиняв, тілесних ушкоджень йому не завдавав, і такі могли утворитися від падіння. Також посилається на те, що його ознайомлювали з матеріалами провадження як підозрюваного, ще до її повідомлення, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК і це залишилося поза увагою місцевого суду, а підготовче засідання від 09 березня 2017 року було проведено за відсутності захисника, чим порушено його право на захист. Крім того, зазначає, що апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, апеляційний розгляд здійснив з порушенням вимог ст. 404 КПК, не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги сторони захисту і, залишаючи її без задоволення, свого рішення не мотивував. Також, на думку засудженого, апеляційний суд під час нового розгляду не виконав вказівок суду касаційної інстанції, наведених у постанові від 18 березня 2020 року.  Крім того, не погоджується з рішенням апеляційного суду в частині стягнення з нього на користь потерпілого процесуальних витрат. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК, і загалом судові рішення такими, що постановлені з порушенням вимог ст. 370 КПК. 
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги сторони захисту і, залишаючи її без задоволення, свого рішення належним чином не мотивував; під час нового розгляду справи не виконав вказівок суду касаційної інстанції. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 419, 370 КПК. 
У запереченні на касаційну скаргу засудженого потерпілий 
ОСОБА_7 , вважаючи її безпідставною, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
  
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор не підтримав доводів касаційних скарг та вважав, що ухвала апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 має бути залишена без зміни. 
            
Мотиви Суду           
 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За правиламич. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , вважаючи, що його засуджено необґрунтовано, зокрема, посилається на неповноту та однобічність судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
У зв`язку із цим колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до 
ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду,  невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження  з огляду на наведені вимоги закону не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Отже, переглядаючи судові рішення, касаційний суд виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
Перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо 
ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що суд першої інстанції (з яким обґрунтовано погодився й апеляційний суд) відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.  
Такими доказами, зокрема, є досліджені в судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_7 про те, як під час сутички біля ставка, коли він піднімався із землі та стояв накарачки, відчув удар у ліве плече ззаду; свідка ОСОБА_8 , який безпосередньо бачив, як до батька ззаду підбіг ОСОБА_6 і скочив колінами йому на плечі; даними протоколів відтворення обстановки та обставин події за їх участю; даними висновків комісійних експертиз № 131-к та № 52/13 щодо характеру, давності, ступеня тяжкості тілесного ушкодження та механізму його заподіяння – від дії значної сили на задню поверхню лівого плечового суглоба в напрямку ззаду наперед при відведенні руки назовні; не могло виникнути при падінні із положення стоячи лівим боком на тверду поверхню. 
Суд дав належну оцінку останньому висновку комісійної судово-медичної експертизи № 52/13 від 12 травня 2015 року щодо механізму заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, який було зроблено експертами Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Взявши цей висновок до уваги, суд зазначив, що він складений експертами вищого кваліфікаційного класу судового експерта із залученням практикуючих профільних лікарів, ґрунтується на повному і скрупульозному дослідженні і порівнянні здобутих у кримінальному провадженні доказів. 
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку за правилами ст. 94 КПК, місцевий суд, а також за наслідками перегляду справи й апеляційний суд дійшли обґрунтованого висновку про те, що внаслідок умисних дій саме ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Водночас дослідженими судовими інстанціями доказами спростовуються твердження засудженого про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння з положення стоячи (з висоти власного зросту).
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи дії 
ОСОБА_6   за ч. 1 ст. 122 КК кваліфіковані правильно.
При призначенні засудженому покарання суд дотримався вимог ст. 65 КК та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК обґрунтовано  
звільнив ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
 Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей 439, 405, 404 КПК. 
Як видно з матеріалів справи, апеляційний суд при новому розгляді виконав вказівки касаційного суду, повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, надав вичерпні відповіді на доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, та обґрунтовано залишив її без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.
Вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, немає підстав.
Покладаючи на ОСОБА_6 обов`язок з відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальних витрат, місцевий суд (з яким правильно погодився й апеляційний суд) дотримався вимог статей 118, 122, 124 КПК.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Суд не встановив.
Доводи ОСОБА_6 про те, що йому були надані матеріали кримінального провадження для ознайомлення як підозрюваному ще до її повідомлення, безпідставні.
Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акта в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , після повідомлення йому про підозру та відповідного допиту останньому в порядку ст. 290 КПК були відкриті матеріали кримінального провадження.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, то колегія суддів вважає їх неприйнятними. 
Питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК з огляду на положення ст. 314 КПК вирішує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання.
Як видно з ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької облаті від 09 березня 2017 року (т. 2, а.с. 135), місцевий суд перевірив відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК і, не знайшовши підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1–4 ч. 3 ст. 314 КПК, призначив судовий розгляд. 
Суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду ретельно перевірив зазначені доводи сторони захисту і визнав їх необґрунтованими.
Колегія суддів не вбачає підстав для іншого висновку.
Неприйнятними є доводи ОСОБА_6 у касаційній скарзі стосовно порушення його права на захист під час підготовчого судового засідання.
Як свідчить технічний запис та журнал судового засідання від 09 березня 2017 року, ОСОБА_6 не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності захисника, заявивши, що свої права в цьому судовому засіданні буде захищати самостійно. 
Ураховуючи те, що з огляду на вимоги ст. 52 КПК участь захисника у даному кримінальному провадженні є необов`язковою, колегія суддів не вбачає порушень права ОСОБА_6 на захист з боку місцевого суду під час підготовчого судового засідання. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК і не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року щодо 
ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора – без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                           ОСОБА_3