КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/3009/21                                                                                     Головуючий у І інстанції Кахно І.А.
Провадження №22-ц/824/4834/2021                                                             Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
          суддів:                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення додаткової участі у спілкуванні та вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо від них,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 752/16359/18 був розірваний. Під час шлюбу у подружжя ОСОБА_1 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які після розірвання шлюбу залишилися проживати з відповідачкою  ОСОБА_2 .  
Рішенням органу опіки та піклування - розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 22 грудня 2018 року № 974 встановлено порядок участі у виховані дітей. 
Однак, незважаючи на вказане рішення органу опіки та піклування, відповідачка продовжує чинити перешкоди щодо спілкуванні та участі у вихованні батьком своїх дітей, тому просив суд першої інстанції зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дітей.
Під час судового розгляду справи позивач подав також заяву про забезпечення позову.  Заявник вважає, що заходи забезпечення позову, які він просить застосувати, спрямовані на забезпечення можливості підтримання емоційних та соціальних контактів з дітьми до вирішення справи по суті та не збігаються з позовними вимогами.
На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову просив суд першої інстанції забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні між позивачем та дітьми: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), надаючи дітей для зустрічей тричі на тиждень:
-  ОСОБА_4 - що вівторка та четверга з 17.00 до 08.00 ранку наступного дня та що суботи з 09.00 до 20.00;
-  ОСОБА_5 - що понеділка та середи з 17.00 до 8.00 ранку наступного дня та що неділі з 9.00 до 20.00);
- без присутності матері до вирішення спору.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що предметом позову є вимога зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5    ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) шляхом покладення додаткових зобов`язань - не чинити перешкоди спілкуватись щодня з дітьми електронними засобами зв`язку (телефон та/або соціальні мережі), приймати участь у їх лікуванні (безперешкодний доступ до дітей під час хвороби у місці їх перебування та надання інформації про стан здоров`я дітей) та навчанні, спільному відпочинку в літку 14 днів з донькою та 14 днів з сином, окремо без присутності матері, зобов`язанні матері дітей повідомляти батька про від`їзд (обставини та напрям) дітей за меді Києва більше ніж на два дні, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей.
Вказаний предмет позову не є тотожний запропонованим заходам забезпечення позову: зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні між  позивачем  та дітьми   надаючи дітей для зустрічей за тричі на тиждень:
-       ОСОБА_4    (що вівторка та четверга з 17.00 до 8.00 ранку наступного дня та що суботи з 9.00 до 20.00);
-      ОСОБА_5    (що понеділка та середи з 17.00 до 8.00 ранку наступного дня та що неділі з 9.00 до 20.00);
-     без присутності матері до вирішення спору.
         Запропоновані заходи забезпечення позову спрямовані на забезпечення можливості підтримання емоційних та соціальних контактів з дітьми до вирішення справи по суті.
          Оскаржувана ухвала не відповідає актуальній правовій позиції щодо забезпечення позову по зустрічах з дитиною викладеній в Постанові ВС від 18 листопада 2020 року в справі № 127/31828/19. Оскільки суд застосував норми ст. 150 ЦПК України без врахування актуальної, остатньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування вказаних норм, то рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм права, тому ухвала в даній справі підлягає скасуванню.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення та забезпечити позов.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
         Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим. Реалізація позивачем права на підтримання емоційних контактів, особистих відносин, спілкування з дітьми може бути забезпечена дотриманням судом розумних строків розгляду справи.
         Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
  Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Одним із видів забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України є встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Згідно з частиною десятою статті 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.
Як вбачається з матеріалів справи,  існує рішення Органу опіки та піклування про порядок участі позивача у вихованні дітей, яким встановлені дні і години тижня, в які позивач зустрічається із дітьми. 
Такими днями для зустрічей з сином ОСОБА_5 є перша  та третя неділя місяця з 11.00 до 18.00, щопонеділка та щосереди з 16.00 до 18.00, а з дочкою ОСОБА_4 перша та тертя неділя місяця з 11.00 до 18.00 та щопонеділка та щосереди з 16.00 до 18.00 
Позовні вимоги  зводяться до того, що позивач додатково до існуючого порядку участі у вихованні дітей, який був встановлений Органом опіки та піклування, просить встановити для відповідачки додаткові зобов`язання, а саме не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми щодня засобами телефонного та електронного зв`язку, надання інформації про стан здоров`я дітей та інше. Тобто вимоги не пов`язані із встановленням днів зустрічей батька з дітьми.
Разом із тим вимога забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідача передавати дітей позивачу у визначені ним години та дні, а саме дочку ОСОБА_4 щовівторка та щочетверга  з 17.00 до 8.00 наступного дня та щосуботи з 9.00 до 20.00, а сина ОСОБА_5 щопонеділка та середи з 17.00 до 8.00 ранку наступного дня та щонеділі з 9.00 до 20.00 за своїм змістом та суттю є додатковими днями для зустрічей з батьком до тих, що були встановлені органом опіки та піклування і правильність цього рішення органу опіки та піклування позивачем в даній справі не оспорююється. Тобто ці вимоги взагалі не пов`язані із позовними вимогами і невжиття таких заходів забезпечення позову, про які просив позивач не зможе утруднити або унеможливити виконання ухваленого рішення у майбутньому.
Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні такої заяви позивача про забезпечення позову.
Такий висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові суду від 13 березня 2019 року у справі №759/119/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову була постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення додаткової участі у спілкуванні та вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо від них залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
         Повне судове рішення складено 13 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: