справа № 752/1625/20                    
головуючий у суді І інстанції Чередніченко Н.П.
провадження № 22-ц/824/6293/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
24 травня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський», третя особа: директор Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ДО «Національний природний парк «Голосіївський», третя особа: директор ДО «Національний природний парк «Голосіївський» про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначено, що з 16 березня 2017 року позивач працював в ДО «Національний природний парк «Голосіївський» та станом на 06 грудня 2019 року займав посаду заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Голосіївський».  
Листом від 10 грудня 2019 року позивача було повідомлено про його звільнення із займаної посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, до якого було долучено копію наказу НПП «Голосіївський» від 06 грудня 2019 року № 89-2/ОС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, ОСОБА_1 », копію доповідної записки про невиконання наказу НПП «Голосіївський» від 09 грудня 2019 року, та копію акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці. 
Відповідно до рішення робочої групи від 06 грудня 2019 року, на підставі виявлених під час перевірки порушень група дійшла висновку про те, що позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, та за неодноразове систематичне порушення трудової дисципліни підлягає звільненню відповідно до статті 40 КЗпП України. 
Відповідно до наказу від 06 грудня 2019 року № 89?2/ОС, позивачу було оголошено догану та позбавлено встановлених доплат та надбавок. З наказом про звільнення позивач не був ознайомлений та, останній, йому видано не було. За копією наказу та за трудовою книжкою позивач зміг прийти лише 26 грудня 2019 року. 
Позивач вважає, що його звільнення відбулось із порушенням закону, є таким, що порушує трудові права працівника, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд відновити порушене право, шляхом поновлення його на роботі та, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума якого, відповідно до останньої редакції заяви про збільшення позовних вимог за період із 09 грудня 2019 року по 25 червня 2020 року, складає 38 643 грн 04 коп.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що правових підстав для поновлення позивача на посаді судом не встановлено, оскільки поновлення на посаді може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами.
Правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом також не встановлено, оскільки, не доведено факт того, що звільнення позивача із займаної посади було незаконним.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позову, та те, що стороною позивача не доведено достатніми доказами обґрунтування позовних вимог, які б давали можливість поновити позивача на посаді, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального та матеріального права, без з`ясування всіх обставин справи та в свою чергу встановлення істини.
Відповідно до наказу 89-2/ОС від 06 грудня 2019 року, що був доданий до повідомлення, апелянту було оголошено лише догану та позбавлено встановлених доплат та надбавок. Копії наказу саме про звільнення апелянт не отримував і з ним не ознайомлювався.
Відповідачем спочатку було видано наказ від 06 грудня 2019 року про притягнення апелянта до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а 09 грудня 2019 року було видано наказ про звільнення, при чому обидва накази у вигляді підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності містили порушення, виявлені робочою групою під час перевірки 06 грудня 2019 року і зафіксовані у рішенні робочої групи від 06 грудня 2019 року.  За виявлені порушення до апелянта було застосовано одночасно такий вид стягнення як догана та звільнення.
Інші учасники, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 140 КЗпП України визначено, що  трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.
Згідно з вимогами статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина 2 статті 149 КЗпП).
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина 3 статті 149 КЗпП).
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (частина 4 статті 149 КЗпП).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Таким чином, звільнення на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України є законним у тому випадку, коли наявні одночасно ознаки невиконання працівником своїх трудових обов`язків без поважних причин, систематичність такого невиконання та попереднє застосування заходів дисциплінарного чи громадського стягнення до цього працівника.
За пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року таке звільнення відноситься до дисциплінарних, а тому роботодавцю слід дотримуватись загальної процедури накладення дисциплінарних стягнень, визначеної в статтях 147-1, 148 та 149 КЗпП, зокрема щодо строку притягнення до відповідальності (протягом місяця з моменту виявлення, не рахуючи час перебування у відпустці чи період тимчасової непрацездатності, але не пізніше 6 місяців з моменту вчинення порушення). 
Окрім того, роботодавцю при прийнятті рішення про звільнення відповідного працівника слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника .
Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер. 
Тобто звільнення за систематичне порушення посадових/робочих обов`язків можливе лише щодо працівників, які вже притягались до відповідальності, однак такі заходи відповідальності не мали належного впливу на працівника та порушення повторилось (постанови Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 466/150/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 760/4126/18-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 643/12579/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/6249/18).
Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 , на підставі наказу № 24/ОС від 16 березня 2017 року, 16 березня 2017 року було прийнято на посаду заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природоохоронного парку «Голосіївський», про що свідчить відповідний запис у копії трудової книжки позивача (а.с. 18-19).
06 грудня 2019 року відповідно до рішення робочої групи щодо проведення інвентаризації рекреаційних об`єктів і проблемних питань території Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Голосіївський, робоча група встановила:
порушення розділу 31 Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання Правил дорожнього руху України, що тягне за собою адміністративну відповідальність згідно з частиною 6 статті 121 та статті 121-1 КУпАП за фактом самостійного встановлення допоміжного обладнання для роботи двигуна на газовому  пальному на транспортний засіб марки УАЗ-3909, рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_1 , 
порушення пункту 1 Постанови КМУ від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» у частині встановлення, що легкові автомобілі використовуються тільки для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю посадових осіб, 
не виконання пункту 2.9 Посадової інструкції заступника начальника Святошинсько-Білічанського ПНДВ, за фактом самостійного встановлення допоміжного обладнання для роботи двигуна на газовому  пальному на транспортний засіб марки УАЗ-3909, рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_1 , 
порушення вимог статей 60,61 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», 
порушення пункту 9.3.4. Правил благоустрою міста Києва (а.с. 10-12).
 
Робоча група дійшла висновку, що, зокрема, заступник начальника відділення ОСОБА_1 підлягає дисциплінарній і адміністративній відповідальності та згідно із вимогами статті 147 КЗпП України за неодноразове систематичне порушення трудової дисципліни підлягає звільненню відповідно до статті 40 КЗпП України (а.с. 12).
06 грудня 2019 року відповідно до Акта було зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на роботі 06 грудня 2019 року без повідомлення поважних причин із 09-00 год. до 14-52 хв. робочого дня (а.с. 17).
Наказом директора Національного природоохоронного парку «Голосіївський» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 06 грудня 2019 року № 89 2/ОС, 
у зв`язку із неодноразовим та систематичним невиконанням вимог пункту 2.2.1. Положення про Святошинсько-Біличанське ПНДВ, пункту 2.2. Посадової інструкції заступника начальника Святошинсько-Біличанське ПНДВ, 
було оголошено догану та позбавлено доплат та надбавок заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення ОСОБА_1 . 
Підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вказаному наказі зазначено рішення робочої групи щодо проведення інвентаризації рекреаційних об`єктів і проблемних питань території Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Голосіївський від 06 грудня 2019 року (а.с. 13).  
Як вбачається, доказів ознайомлення та отримання  працівником вказаного наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення, матеріали справи не містять. Письмові пояснення щодо дисциплінарного проступку роботодавцем не вимагалися та працівником не надавалися.
 
Відповідно до доповідної записки від 10 грудня 2019 року, провідний фахівець із кадрів НПП «Голосіївський» повідомила, що, отримавши 09 грудня 2019 року наказ № 51/од «Про надання пояснень щодо встановлених порушень працівниками Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення» повідомила в усній формі ОСОБА_1 про необхідність ознайомитись із вказаним наказом, однак, останній в офіс для ознайомлення не з`явився (а.с. 14).
Наказом директора Національного природоохоронного парку «Голосіївський»  «Про звільнення з займаної посади  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » від 09 грудня 2019 року № 90/ОС, 
за невиконання пункту 2.9. Посадової інструкції заступника начальника Святошинсько-Біличанське ПНДВ за фактом самостійного встановлення допоміжного обладнання для роботи двигуна на газовому пальному на транспортний засіб марки УАЗ-3909, рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_1 та за фактом невиконання доручення щодо його демонтажу, 
було звільнено на підставі п. 3 статті 40 КЗпП (систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків) заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення ОСОБА_1 (а.с. 15).
 
10 грудня 2019 року відповідачем було надіслано позивачу ОСОБА_1 повідомлення про звільнення із посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України та запропоновано звернутись до провідного фахівця із кадрів для отримання оригіналу трудової книжки.
Як стверджує позивач та вставлено судом, позивач ознайомився із наказом про звільнення 26 грудня 2019 року та в цей же день отримав трудову книжку.
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що після застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 06 грудня 2019 року, останній не вчинив повторного порушення трудових обов`язків, яке могло стати підставою для його звільнення 09 грудня 2019 року.
Колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про систематичне невиконання позивачем обов`язків та наявність підстав для його звільнення відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП.
Згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, наявні правові підстави для поновлення позивача на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року. 
Відповідно до частини 7 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до частини 4 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
 
Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Відповідна правова позиція міститься і в постановах судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6?648цс15, яка з огляду на положення статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.
Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем на підставі довідки про доходи, та перевіреного судом апеляційної інстанції, розмір середньоденної заробітної плати становить 284 грн 14 коп./день. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований (а.с. 73-77).
 
Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Отже, з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з цим позовом в межах одного місяця з дня вручення йому трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення, колегія апеляційного суду вважає, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, та дійшла висновку про стягнення належних незаконно звільненому працівникові сум за період з 09 грудня 2019 року по день ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції  24 травня 2021 року у розмірі 151 162 грн 48 коп. (284 грн 14 коп. * 532 дні).
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання про визначенні суми, що підлягає стягненню на користь позивача, вказує суму без відрахування з неї податків і зборів. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань. 
 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За змістом пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Отже, при подачі позову ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та  стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Оскільки за цими вимогами позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень частини 9 статті 10, частин 1, 6 статті 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1 164 грн 72 коп., як сума двох задоволених позовних вимог,  від якого був звільнений позивач при зверненні до суду та у розмірі 3 528 грн 63 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
 
Задовольнити позов   ОСОБА_1 до Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський», третя особа: директор Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року. 
 
Допустити негайне виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Святошинсько-Біличанського природоохоронного науково-дослідного відділення Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» з 09 грудня 2019 року та про стягнення середнього заробітку за один місяць.
 
Стягнути з Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2019 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 151 162 грн 48 коп.  
 
Стягнути з Державної організації «Національний природний парк «Голосіївський»  на користь держави судовий збір у розмірі 1 164 грн 72 коп.  за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 3 528 грн 63 коп.
 
Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
 
Інформація про боржника: Державна організація «Національний природний парк «Голосіївський», ЄДРПОУ: 35620372, юридична адреса: вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, м. Київ, 03035, фактична адреса: вул. Генерала Родимцева, 6-А, м. Київ, 03041.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст судового рішення складений 14 червня 2021 року.

 

Головуючий                                                                                          Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                                            А.С. Сержанюк
 
                                                                                                    Є.М. Суханова