ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4562/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (повний текст складено 22 грудня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника починаючи з наступного дня після ухвалення рішення Черкаським окружним адміністративним судом від 24.02.2020 у справі №580/4099/19, а саме з 25.02.2020 по день фактичного розрахунку - 04.09.2020 на користь позивача в сумі 54746,38 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку і якщо такий розрахунок не проведено в день звільнення є можливим застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, при цьому, повний розрахунок з позивачем проведено лише 04.09.2020, а не в день звільнення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19, яким визначено суми, що підлягали виплаті позивачу при звільненні, набрало законної сили 07.08.2020 та виконане відповідачем 04.09.2020, тобто в межах місячного строку, визначеного в постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», що свідчить про відсутність підстав для виплати відповідної компенсації.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 01.03.2016 по 11.12.2019 позивач проходив службу в управлінні патрульної поліції в м. Черкасах (УПП в Черкаській області).
Наказом Департаменту патрульної поліції від 10.12.2019 №960 о/с позивача звільнено з посади інспектора взводу №1 з обслуговування водних об`єктів, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
У зв`язку з невиплатою доплат за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення, частини посадового окладу, надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив стягнути із відповідача заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період із 01.03.2016 по 31.08.2018 на користь позивача в сумі 10500,00 грн; стягнути із відповідача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період із 01.03.2016 по 31.10.2017 на користь позивача в сумі 3179,13 грн; стягнути із відповідача заборгованість по надбавці за специфічні умови проходження служби в поліції з березня 2016 року по серпень 2019 року на користь позивача в сумі 191520,00 грн; стягнути із відповідача частину невиплаченого посадового окладу починаючи із 01.03.2016 по 30.06.2016 на користь позивача в сумі 280,00 грн; стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 12.12.2019 по день фактичного ухвалення рішення судом на користь позивача.
За наслідками розгляду вказаного позову, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19 позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 31.08.2018 в сумі 7770,00 грн, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 2718,85 грн. стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2019 по 24.02.2020 в сумі 20990,84 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане судове рішення набрало законної сили 07.08.2020.
Заборгованість з грошового забезпечення, визначену судовим рішенням у справі №580/4099/19 була виплачена 04.09.2020, що підтверджується платіжним дорученням №11840 від 03.09.2020, з відміткою про його проведення 04.09.2020 та відомістю на виплату заробітної плати за вересень 2020 року №411 (а.с.27-28).
13.09.2020 позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції щодо виплати середнього заробітку за період з дня постановлення рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19 по день остаточного розрахунку - 04.09.2020.
З огляду на не виплату відповідачем середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що положення ст.117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, з огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року та висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27.06.2018 року у справі № 810/1543/17.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.
Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Також варто вказати, що аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що положеннями ст.116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що розрахунок з позивачем було проведено не у день звільнення, а у порушення вимог статті 116 КЗпП України 04.09.2020, тому він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Отже, відповідно до заявлених позовних вимог на виконання приписів частини першої статті 117 КЗпП України, тобто за порушення строку проведення остаточного розрахунку при звільненні, а саме невиплату у день звільнення доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 31.08.2018 в сумі 7770,00 грн, індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 2718,85 грн, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 12.11.2019 по 04.09.2020.
При цьому, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2019 по 24.02.2020 вже визначена у сумі 20990,84 грн та стягнута з Департаменту патрульної поліції рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19.
Отже, в даному випадку підлягає стягненню залишок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 по 04.09.2020.
Разом з тим, суд попередніх інстанцій, керуючись судовою практикою Європейського суду з прав людини (справа «Меньшакова проти України»), зазначв, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 дійшла висновку, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України усупереч практиці Верховного Суду України. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15, відповідно до якого положення статей 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та відшкодування/компенсації.
З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції, що положення статті 117 КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати, є помилковими.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 820/3313/17, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20, від 22.04.2021 у справі №620/828/20.
Таким чином позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 по 04.09.2020 є обґрунтованими.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.
В рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19 встановлено, що середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням становить 283,66 грн в день.
В силу ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи, що обставини щодо середньоденного заробітку позивача встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили та відповідачем не надано жодних заперечень і не наведено будь-яких спростувань щодо його розміру, колегія суддів доходить висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2020 (наступний день після ухвалення Черкаським окружним адміністративним судом рішення у справі №580/4099/19) по 04.09.2020 (дата остаточного розрахунку з позивачем) становить: 193 к.д. х 283,66 грн = 54746,38 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Однак, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно виходити із принципу співмірності та враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інші обставини справи.
Колегія суддів звертає увагу, що частка невиплачених коштів складає 10488,85 грн. Тобто, заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є значно більшою, ніж несвоєчасно виплачена сума. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а, який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
При цьому, відповідно до ст.117 КЗпП України якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, враховуючи, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі №580/4099/19 позовні вимоги про стягнення недоплаченого грошового забезпечення при звільненні задоволено частково на загальну суму 10488,85 грн і частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2019 по 24.02.2020 у розмірі 20990,84 вже стягнуто вказаним судовим рішенням, колегія судів доходить висновку, що сплаті на користь позивача підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 10000,00 грн, яка буде співмірною з урахуванням розміру залишку спірної суми по компенсації та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.
Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду, викладену у постанові 27.06.2018 року у справі № 810/1543/17, оскільки застосуванню підлягає саме остання позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.04.2021 у справі №620/828/20.
Також колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», оскільки «компенсація втрати частини доходів» та відповідальність роботодавця за «затримку остаточного розрахунку при звільненні» мають різну правову природу і вданому випадку спірні правовідносини врегульовані саме ст.117 КЗпП України.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду та прийняття нової постанови.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2020 року по 04 вересня 2020 року у розмірі 10000,00 грн (десять тисяч грн 00 коп.).
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови складено 12 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма