Справа № 145/1495/20
Провадження № 22-ц/801/983/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року	Справа № 145/1495/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Ковальчука О. В.,
суддів :                         Берегового О. Ю., Якименко М. М.
за участю секретаря Ліннік Я. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Моргульський І. В.» до ОСОБА_1 , Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Державного реєстратора Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Мельник Настасії Леонідівни про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію речового права та поновлення державної реєстрації речового права,
за апеляційною скаргою Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 лютого 2021 року в смт. Тиврів суддею цього суду Мазурчаком А. Г., зі складанням його повного тексту 24 лютого 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Фермерське господарство «Моргульський І. В.» (далі – ФГ «Моргульський І. В.») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі – АФ «Хлібороб» у формі ТОВ), Державного реєстратора Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Мельник Н. Л. (далі – державний реєстратор Мельник Н. Л.) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію речового права та поновлення державної реєстрації речового права, мотивуючи його тим, що 25 травня 2020 року між позивачем та ОСОБА_1 строком на 49 років укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,5174 га, кадастровий номер 0524585300:01:002:0308, розташованої на території Рахно-Полівської сільської ради. Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України позивач зареєстрував право оренди вказаної земельної ділянки 25 травня 2020 року, індексний номер: 52403086 від 27 травня 2020 року.
Згодом позивач дізнався, що державним реєстратором Мельник Н. Л. зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки за АФ «Хлібороб» у формі ТОВ на підставі договору оренди, укладеного 19 травня 2020 року. Проте, цей договір укладений з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку набула 22 травня 2020 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав.
Пославшись на викладене, на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності правочину, положення земельного законодавства щодо виникнення права оренди земельної ділянки та на порушення державним реєстратором Мельник Н. Л. вимог законодавства щодо реєстрації речового права на нерухоме майно, ФГ «Моргульський І. В.» просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524585300:01:002:0308, укладений 19 травня 2020 року між ОСОБА_1 та АФ «Хлібороб» у формі ТОВ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 липня 2020 року, індексний № 53102898 та запис про інше речове право № 37299391; поновити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524585300:01:002:0308, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 52403086 від 27 травня 2020 року за ФГ «Моргульский І.В.».
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 19 травня 2020 року між ОСОБА_1 та АФ «Хлібороб» у формі ТОВ на земельну ділянку площею 4,5174 га, з кадастровим номером 0524585300:01:002:0308, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Рахно-Полівської сільської ради. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 липня 2020 року, індексний номер 53102898 та запис про інше речове право № 37299391, який внесений на підставі цього рішення державним реєстратором Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Мельник Н. Л. Поновлено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0524585300:01:002:0308 (номер запису про інше речове право 36646996), зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 52403086 від 27.05.2020 року) за ФГ «Моргульский І.В.»
Не погодившись із ухваленим рішенням, АФ «Хлібороб» у формі ТОВ, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням 41 сесії 7 скликання Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 330 від 19 травня 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на території Рахно-Полівської сільської ради; передано ОСОБА_1 у приватну власність безоплатно земельну ділянку кадастровий номер 0524585300:01:002:0308 площею 4,5174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рахно-Полівської сільської ради за межами населеного пункту с. Рахни-Польові Тиврівського району Вінницької області (а. с. 48).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224502948 від 17 вересня 2020 року  земельна ділянка кадастровий номер 0524585300:01:002:0308, площею 4,5174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рахно-Полівської сільської ради належить ОСОБА_1  на праві власності, зареєстрованому 22 травня 2020 року (а. с. 10). 
25 травня 2020 року між ОСОБА_1 та ФГ «Моргульський І. В.» укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 0524585300:01:002:0308, площею 4,5174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рахно-Полівської сільської ради, за умовами якого строк оренди становить 49 років (а. с. 7-9). 
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 210417924 від 27 травня 2020 року державним реєстратором Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 0524585300:01:002:0308, площею 4,5174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рахно-Полівської сільської ради за ФГ «Моргульський І. В.» на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Моргульський І. В.» 25 травня 2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 52403086 від 27 травня 2020 року (а. с. 11). 
08 липня 2020 року державним реєстратором Мельник Настасією Леонідівною зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 0524585300:01:002:0308, площею 4,5174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рахно-Полівської сільської ради за АФ «Хлібороб» у формі ТОВ на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та АФ «Хлібороб» у формі ТОВ 19 травня 2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 53102898 від 14 липня 2020 року (Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224502948 від 17 вересня 2020 року – а. с. 10).
Ухвалами Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року та від 19 жовтня 2020 року витребувано у АФ «Хлібороб» у формі ТОВ оригінал договору оренди земельної ділянки, укладений 19 травня 2020 року між ОСОБА_1 та АФ «Хлібороб» у формі ТОВ; витребувано у державного реєстратора Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Мельник Настасії Леонідівни копію реєстраційної справи (сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії з реєстрації договору земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2060750005245, укладеного 19 травня 2020 між ОСОБА_1 та АФ «Хлібороб» у формі ТОВ, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі) (а. с. 18, 43).
Вимоги вказаних ухвал ні АФ «Хлібороб» у формі ТОВ, ні державним реєстратором Мельник Н. Л. не виконано.
Частинами 3, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
За приписами ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, у зв`язку з ухиленням АФ «Хлібороб» у формі ТОВ від обов`язку надати витребувані судом докази, а саме договору оренди земельної ділянки, укладеного 19 травня 2020 року між ОСОБА_1 та цим товариством, місцевий суд правомірно розглянув справу за наявними в ній доказами. Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що за приписами цивільного процесуального законодавства сторони та інші учасники справи, зокрема і відповідач, несуть ризики настання для них негативних наслідків нереалізації їх процесуальних прав.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». 
Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
За приписами статей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).
Частиною 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор : 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, закрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
У ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.
Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема виникнення у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524585300:01:002:0308 22 травня 2020 року, тобто з моменту державної реєстрації цього права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 19 травня 2020 року укладений з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не могла передати в користування та володіння АФ «ХЛІБОРОБ» у формі ТОВ земельну ділянку, яка на момент укладення цього договору не перебувала у її власності.
Крім того, у зв`язку з порушенням державним реєстратором вимог закону щодо реєстрації речового права на спірне нерухоме майно за АФ «ХЛІБОРОБ» у формі ТОВ, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 липня 2020 року, індексний номер 53102898 та запис про інше речове право № 37299391, який внесений на підставі цього рішення державним реєстратором Мельник Н. Л., та поновлення державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Моргульский І.В.» номер запису про інше речове право 36646996, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52403086 від 27 травня 2020 року, тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення вказаних вимог також є вірними.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що на момент реєстрації права на спірну земельну ділянку за АФ «ХЛІБОРОБ» у формі ТОВ було відсутнє зареєстроване право оренди на цю земельну ділянку за іншими особами, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки підставами позовних вимог та підставами для їх задоволення є порушення вимог ст. 124 Земельного кодексу України і ст. 4 Закону України «Про оренду землі» щодо можливості передачі в оренду земельних ділянок лише особами, у власності яких вони перебувають. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір від 19 травня 2020 року не порушує права позивача апеляційний відхиляє, оскільки цей договір порушує право оренди спірної земельної ділянки ФГ «Моргульский І.В.», зареєстроване державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52403086 від 27 травня 2020 року.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону у зв`язку з відкриттям провадження у справі без наявності належних та допустимих доказів сплати судового збору з огляду на таке.
Разом з позовною заявою позивачем надано суду квитанції № 51743098 від 25 вересня 2020 року про сплату ОСОБА_2 судового збору в розмірі 840,80 грн (а. с. 1).
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року позов Фермерського господарства «Моргульський І. В.» по суті заявлених вимог залишено без руху та надано позивачу строк для доплати судового збору (а. с. 100).
Відповідно до квитанції № 46 від 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 сплатив 1261,20 грн судового збору у справі № 145/1495/20 (а. с. 113).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем виконані вимоги закону щодо сплати судового збору, оскільки ОСОБА_2 є директором ФГ «Моргульский І.В.», а реквізит «Призначення платежу» містить інформацію, в межах якої справи здійснено його сплату.
Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, однак на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
Крім того, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Агрофірми «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                           О. В. Ковальчук
Судді :                                            О. Ю. Береговий
     М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2021 року.