ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/199/21 Справа № 201/9583/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року
по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИЛА:
В вересні 2018 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 листопада 2010 року у розмірі 111563 (сто одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 99 коп., з яких: 1984,50 грн. – заборгованість за кредитом; 109579,49 грн. – відсотки за користування кредитом у період з 02 листопада 2010 року по 31 січня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення витрат зі сплати судового збору 1762 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року по справі №201/9583/18 за позовом АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” відмовити у повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно повернення суми кредиту і сплати процентів за користування ним, а тому за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2018 року з урахуванням відсотків, пені і штрафу в розмірі 111563,99 грн. 
       Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку (а.с. 11-27). 
       Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
       В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
       У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 30.06.2018 року виникла заборгованість у розмірі 111563,99 грн.), з яких: 1984,50 грн. – заборгованість за кредитом; 109579,49 грн. – відсотки за користування кредитом у період з 02 листопада 2010 року по 31 січня 2018 року (а.с. 5-10). 
       Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).
       Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання. Які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Відповідач, який не приймав участь у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не мав змоги подати заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки справа була розглянута у заочному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності (а.с. 99-100). 
Отже, порушене право відповідача підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом застосування строку позовної давності, оскільки апеляційна скарга відповідача містить посилання на необхідність застосування строку позовної давності.
Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості  ОСОБА_1  за кредитним договором №б/н від 02.11.2010 року останнє внесення коштів на погашення кредиту  ОСОБА_1  було здійснено 01.09.2013 року (а.с. 7зв.).
Отже, банк довідався про невиконання позичальником умов щодо повернення суми кредитної заборгованості 01.09.2013 року.
З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 01.09.2018 року, після спливу строку позовної давності.
Оскільки, 01.09.2016 року сплив строк позовної давності за тілом кредиту, то він вважається таким, що сплив, і на всі додаткові вимоги, похідні від нього, оскільки відсотки, та пеня нараховуються саме на тіло кредиту.
Крім того, представник Банка не скористався правом на подачу відзиву (пояснень або заперечень) на апеляційну скаргу, у тому числі і стосовно пропуску строку позовної давності.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає задоволенню, а заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року скасуванню.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь  ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 2643,00 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року - скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
       Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2643,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

                                                                        М.Ю.Петешенкова