ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Аверкова В.В.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року                                                                                     Справа № 640/19130/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Степанюка А.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України,
                              
про                     визнання дій протиправними, скасування рішення
та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, скасувати рішення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом від 28 лютого 2020 року № 31 та зобов`язати відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивача як особі з інвалідністю першої групи у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час первинного встановлення позивачу втрати працездатності правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
При цьому, суд зазначив, що з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності до дня встановлення I групи інвалідності минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Разом з тим, приходячи до таких висновків, судом першої інстанції було враховано правову позицію Верховного Суду щодо застосування пункту 4 статті 163 Закону № 2011-XII, викладену в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 по справі № 280/148/19.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою його позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно визначено правовий статус позивача, який є особою, звільненою з військової служби, а отже, на переконання апелянта, не підпадає під дію законодавчих положень щодо обмеження строку, у межах якого виникає право на отримання певної компенсації (пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011).
Апелянт вважає, що такі обмеження поширюються виключно на військовослужбовців.
Також, на думку апелянта, до нього не підлягає застосуванню Порядок №  975, оскільки такий Порядок, як він вважає, поширюється лише на військовослужбовців.
Крім того, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції принципу правової визначеності при розгляді цієї справи.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. 
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 витребувано додаткові докази у справі, установлено строк для їх подання та продовжено строк розгляду цієї справи.
23.04.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшли витребувані в нього докази.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.03.1994 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби.
23.02.2016 позивача визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0438758.
15.10.2019 було проведено повторний огляд ОСОБА_1 , під час якого йому встановлено першу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 15.10.2019 серії АВ № 0998909 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вищої групи.
Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги (протокол від 28.02.2020 № 31) у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вищої групи, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.
Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.
Пунктом 3 Порядку № 975 у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено, що в разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності, оскільки саме щодо виплати ОГД у зв`язку зі встановленням вказаної групи він звернувся до відповідача з відповідною заявою і саме з цього приводу виникли правовідносини, що є спірними в цій справі.
Разом з тим, законодавством, чинним на дату установлення позивачу І групи інвалідності та станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності може бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. 
При цьому, такий строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. 
Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01.01.2014, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).
Тож, особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.  
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цього спору.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що після встановлення позивачу другої групи інвалідності (23.02.2016) до встановлення йому вищої групи – першої (15.10.2019) сплив дворічний строк, що виключає правові підстави для призначення йому ОГД у розмірі, який передбачено законодавством при встановленні І-ї групи інвалідності. 
При цьому, апеляційний суд відзначає, що саме такі обставини стали підставою для відмови Міноборони позивачу у призначенні спірної допомоги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні достатні правові підстави для виплати позивачу ОГД у зв`язку зі встановленням йому інвалідності І-ї групи, а тому позов у цій справі задоволенню не підлягає.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було неправильно визначено правовий статус позивача, який є особою, звільненою з військової служби, а отже, на переконання апелянта, не підпадає під дію законодавчих положень щодо обмеження строку, у межах якого виникає право на отримання певної компенсації (пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011), колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII його дія поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Тобто, законодавець не виокремлює спеціальних суб`єктів, як про це зазначає позивач, оскільки у сфері дії закону не визначено таких осіб як особи, які звільнені з військової служби. 
Таким чином, у даному випадку позивач є військовослужбовцем, що став особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а отже на нього розповсюджується дія усіх норм, передбачених Законом № 2011-XII, в тому числі щодо обмеження строків звернення за призначення одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності вищої групи.
Тож, доводи апелянта про те, що обмеження виплати ОГД в разі настання інвалідності вищої групи дворічним строком поширюються виключно на військовослужбовців і що до нього не підлягає застосуванню Порядок № 975, є безпідставними.
Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції принципу правової визначеності при розгляді цієї справи судова колегія також відхиляє, оскільки спірні відносини чітко врегульовані вищенаведеними нормами матеріального права, які були правильно застосовані судом першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до правильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          .
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року – без змін.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель 

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                                      А.Г. Степанюк