У х в а л а
        
22 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 428/5071/20
 
провадження № 61-5449ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 вересня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив, з урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути з приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») на його користь нарахованої, але не виплаченої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніу розмірі 15 523 грн 66 коп. та судові витрати.
 
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 листопада 2017 року по 02 вересня 2020 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів у розмірі 15 500 грн та судові витрати. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, та визначаючи розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, було враховано, а саме загальний розмір заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 15 523 грн 66 коп.; не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості; висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, тому дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача до суми 15 500 грн.
 
31 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 02 квітня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення в частині зменшення суми скасувати й передати справу в цій частині на новий розгляд. 
 
Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ визначено колегію суддів у складі судді-доповідача                       Осіяна О. М. та суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 вересня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року.
 
До відкриття касаційного провадження у справі суддями Осіяном О. М., Білоконь О. В., Сакарою Н. Ю.  заявлено самовідвід з тих підстав, щоб усунути обставини, які б давали щонайменші сумніви в об`єктивності та неупередженості суду.
 
Вирішуючи питання про самовідвід суддів Верховний Суд виходить з такого.
 
У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий                                  і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
 
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя,                                                        а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки,                не є безстороннім.
 
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
 
Крім того, пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня                2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у його неупередженості.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
 
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
 
Оскільки ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 03 березня 2021 року Осіяном О. М., Білоконь О. В., Сакарою Н. Ю. (справа № 428/5071/20, провадження № 61-2750ск21) при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ті самі судові рішення та у тій самій цивільній справі відмовлено на підставі частини другої статті 394 ЦПК України, тому судді, розуміючи необхідність усунення будь-яких сумнівів у неупередженості та підтримки довіри до суду, вважають, що підлягають самовідводу, так як свою правову позицію у цій справі вони вже висловили.
 
Відтак, відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заяви суддів Верховного Суду Осіяна О. М., Білоконь О. В. та Сакари Н. Ю. про самовідвід підлягають задоволенню.
 
Отже, заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Осіяна О. М., Білоконь О. В. та Сакари Н. Ю. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого розподілу. 
 
Керуючись статтями 33, 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяви суддів Верховного Суду Осіяна Олексія Миколайовича, Білоконь Олени  Валеріївни та Сакари Наталії Юріївни про самовідвід задовольнити.
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                   О. В. Білоконь

                                                                                                                 Н. Ю. Сакара