Постанова  
Іменем України                                               
 
21 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 756/14230/17
провадження № 61-7699св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,             
учасники справи:
позивач - Приватне підприємство «Валтар»,
відповідачі:  Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нотари Олег Іванович, Товариство з обмеженою відповідальністю                     «Паллант-Груп», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, ОСОБА_1 , 
треті особи:  ОСОБА_2 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року у складі судді Яценко Н. О., постанову Київського апеляційного суду  від  11 березня                    2020 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Шахової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року Приватне підприємство «Валтар» (далі - ПП «Валтар») звернулось до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нотари О. І., Товариства з обмеженою відповідальністю «Паллант-Груп» (далі - ТОВ «Паллант-Груп»), Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І., ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Оболонський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ  у м. Києві), про визнання протиправними та скасування рішень нотаріусів, визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Позовна заява мотивована тим, що в забезпечення його зобов`язань перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитним договором № 1689/2-980 від 25 грудня 2012 року між ним та вказаним банком 25 грудня 2012 року було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме : нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Також поручителем за кредитним договором № 1689/2-980 від 25 грудня 2012 року є ОСОБА_2 .
У зв`язку з невиконання умов кредитного договору, рішенням Деснянського районного суду міста Києва стягнуто солідарно з ПП «Валтар» та                                  ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 507 128,54 грн. На підставі вказаного рішення судом 12 січня 2015 року було видано виконавчий лист № 2-4394 та 19 січня 2015 року Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 46091353, а 03 березня 2015 року - накладено арешт на все майно ПП «Валтар». 
Також, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року, в межах іншої цивільної справи з № 754/2034/15-ц з вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, на спірні нежилі приміщення, які належать на праві власності ПП «Валтар», накладено арешт.
Записи про обтяження були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Позивач зазначає, що протягом 2014-2016 років поручитель ОСОБА_2 добровільно сплатив на користь банку кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позивачем 28 грудня 2016 року до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було подано заяву про закінчення виконавчого провадження внаслідок фактичного виконання рішення суду про стягнення заборгованості.  
Але постанову про закінчення виконавчого провадження № 46091353 було винесено Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві лише 25 вересня 2017 року на підставі ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 року у справі № 754/10293/14-ц, відповідно до якої зобов`язано Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4394 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ПП «Валтар» на користь ПАТ «Радикал Банк» суми боргу у розмірі 1 507 128,54 грн у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду.
Разом із тим, 07 серпня 2017 року за результатом розгляду заяви іпотекодержателя ТОВ «Паллант-Груп» від 04 серпня 2017 року (яке набуло право вимоги за кредитним та іпотечними договорами) приватний нотаріус КМНО Нотари О. І. прийняв незаконне рішення про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Паллант-Груп». 
При цьому, факт відсутності заборгованості за кредитним договором та факт накладення арешту судом на спірне нерухоме майно нотаріусом не було враховано.                
На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2017 року між ТОВ «Паллант-Груп» та ОСОБА_1 , останній набув право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
01 вересня 2017 року приватний нотаріус ХМНО Малахова Г. І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказаний об`єкт за ОСОБА_1 .          
На підставі викладеного ПП «Валтар» просило визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Нотари О. І. від 07 серпня 2017 року № 36500068 про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Паллант-Груп»; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 серпня 2017 року № 2174 нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Паллант-Груп» та ОСОБА_1 , видавник: приватний нотаріус ХМНО Малахова Г. І.; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г. І. від 01 вересня 2017 року № 36863914 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року                     у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Норма частини першої статті  216 зазначеного Кодексу не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
 
При цьому суд зазначив, що саме положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
 
Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, ПП «Валтар» подало апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса КМНО Нотари О. І. від 07 серпня 2017 року № 36500068 про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень               № 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Паллант-Груп».
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 31 серпня 2017 року № 2174 нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Паллант-Груп» та ОСОБА_1 , видавник: Приватний нотаріус ХМНО Малахова Г. І.
Визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г. І. від 01 вересня 2017 року № 36863914 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері «А», загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 . 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечував належне виконання кредитного договору від 25 грудня 2012 року, відбулося вже після фактичного повного виконання боржниками зобов`язань за кредитним договором.
Апеляційний суд зазначив, що подвійне стягнення за одним і тим самим кредитним договором не допускається та суперечить статті 61 Конституції України.
Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд також виходив з того, що відчуження майна на користь ТОВ «Паллант-Груп», а в подальшому - на користь ОСОБА_1 відбулося під час дії заборони на відчуження майна та арештів, що були накладені в межах судового розгляду та виконавчого провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, уточнивши вимоги, просив рішення місцевого суду змінити в мотивувальній частині,  скасувати постанову суду апеляційної інстанції  та ухвалити нове рішення, яким в частині вимог до ТОВ «Паллант груп» провадження закрити, в іншій частині відмовити у задоволення позову. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, встановлено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
На думку заявника, незастосування до спірних правовідносин зазначеного Порядку призвело до висновку суду апеляційної інстанції про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності зареєстрованих обтяжень третіх осіб.
Також, ОСОБА_1 зазначив, що ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд не прийняли до уваги його доводи щодо припинення ТОВ «Паллант-Груп» (з внесенням 26 грудня 2017 року відповідного запису про припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та щодо неможливості розгляду справи без залучення його правонаступників або необхідності закриття провадження у справі у разі їх відсутності.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ПП «Валтар» просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі постанову апеляційного суду.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
09 червня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
25 грудня 2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та ПП «Валтар» укладено кредитний договір № КЛ-1689/2-980.
25 грудня 2012 року між вказаними особами в забезпечення зазначеного кредитного договору № КЛ-1689/2-980 було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме : нежилі приміщення з № 1 по №14 (групи приміщень № 619), загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, поручителем за кредитним договором № 1689/2-980 від 25 грудня 2012 року є ОСОБА_2 .
У зв`язку з невиконання умов кредитного договору рішенням Деснянського районного суду міста Києва стягнуто солідарно з ПП «Валтар» та                                  ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 507 128,54 грн. На підставі вказаного рішення судом 12 січня 2015 року було видано виконавчий лист № 2-4394 та 19 січня 2015 року Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 46091353, а 03 березня 2015 року - накладено арешт на все майно ПП «Валтар». 
Встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року, в межах іншої цивільної справи з № 754/2034/15-ц з вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, на нежилі приміщення з № 3 по № 14 (групи № 619) будівельно-конструкторського бюро зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 196,80 кв. м, які належать на праві власності ПП «Валтар», накладено арешт.
Записи про обтяження були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, 27 березня 2015 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко Л. А. за результатом розгляду ухвали суду від 12 березня 2015 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20346133 та внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про обтяження № 9210199 щодо арешту об`єкту.
15 листопада 2016 року ПАТ «Радикал Банк» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» договори про відступлення права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.
29 листопада 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» уклало з ОСОБА_3 договори про відступлення права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.
22 травня 2017 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «Паллант-груп» договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а 23 травня 2017 року - договір про відступлення права вимоги за вказаним іпотечним договором.
Протягом  2014-2016 років поручитель ОСОБА_2 сплатив на користь банку кошти в рахунок повного погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим 28 грудня 2016 року до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ПП «Валтар»  було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості.   
Але постанову про закінчення виконавчого провадження № 46091353 було винесено Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві лише 25 вересня 2017 року на підставі ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 24 травня 2017 року у справі № 754/10293/14-ц, відповідно до якої зобов`язано Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4394 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ПП «Валтар» на користь ПАТ «Радикал Банк» суми боргу у розмірі 1 507 128,54 грн у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду.
07 серпня 2017 року за результатом розгляду заяви іпотекодержателя ТОВ «Паллант-Груп» від 04 серпня 2017 року (яке набуло право вимоги за кредитним та іпотечними договорами) приватний нотаріус КМНО Нотари О. І. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Паллант-Груп». 
При цьому факт відсутності заборгованості за кредитним договором та факт накладення арешту судом на спірне нерухоме майно нотаріусом не було враховано.                
На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2017 року між ТОВ «Паллант-Груп» та ОСОБА_1 , останній набув право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літері А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
01 вересня 2017 року приватний нотаріус ХМНО Малахова Г. І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказаний об`єкт за ОСОБА_1           
26 грудня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Паллант-Груп», статус суб`єкта - припинено.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною другою статті 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
При цьому, статтею 46 ЦПК України встановлено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи особи.
Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частини перша, четверта статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Зазначені приписи слід розуміти так, що суд в цивільному судочинстві своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо шляхом реорганізації чи ліквідації припинено юридичну особу, яка була однією зі сторін у справі, коли спірні правовідносини не допускають правонаступництва відповідних прав та обов`язків такої юридичної особи. 
Відповідач ОСОБА_1 , 05 лютого 2018 року, тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції, надав до суду першої інстанції клопотання про припинення на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі у зв`язку з ліквідацією відповідача ТОВ «Паллант-Груп».
До клопотання було додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, із змісту якого убачається, що 26 грудня 2017 року до вказаного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Паллант-Груп», статус суб`єкта - припинено.
Аналогічний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було надано учасниками справи апеляційному суду.
Отже, факт того, що сторона у справі - відповідач ТОВ «Паллант-Груп» є юридичною особою, що припинена 26 грудня 2017 року, було достовірно відомо як суду першої інстанції (до ухвалення рішення у справі), так і апеляційному суду.
Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
Суд зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або правонаступника немає, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
При цьому слід ураховувати, що відсутність універсального правонаступництва юридичної особи саме по собі не може бути підставою для закриття провадження у справі. 
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року в справі № 264/5957/17 (провадження 14-37цс20).
Встановлено, що спірні правовідносини, що є предметом судового розгляду у цій справі, допускають правонаступництво.
Проте, суди попередніх інстанцій зазначені обставини не врахували, питання щодо можливості залучення правонаступників ТОВ «Паллант-Груп» не дослідили, клопотання ОСОБА_1 про закриття на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі не вирішили, передчасно розглянувши справу по суті за відсутності сторони (її не залученого до участі у справі правонаступника), чим порушено один із основних принципів цивільного судочинства - змагальність сторін, що є недопустимим. 
Разом із тим, касаційний суд у цій справі неправомочний вирішувати питання щодо можливості залучення правонаступників ліквідованого ТОВ «Паллант-Груп», оскільки вказана юридична особа припинена ще до ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
При таких обставинах рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду  від  11 березня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун