Дата документу 15.06.2021 Справа № 335/1508/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/1508/21 
Провадження №22-ц/807/2087/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Апаллонова Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року                                                місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бабенко Т.І.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гришина Ярослава Володимировича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 01 квітня 2021 року) у справі за заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,- 

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Представником позивача – адвокатом Гришиним Я.В. 31.03.2021 року подано заяву про забезпечення позову по вказаній цивільній справі шляхом зупинення виконавчих проваджень №64560218 від 18.02.2021, № 645604 від 18.02.2021,№ 64561087 від 18.02.2021р. про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . В обґрунтування заяви зазначав, що необхідно вжити заходів шляхом зупинення виконавчих проваджень про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності з метою реального виконання рішення суду в майбутньому, оскільки невжиття заходів забезпечення призведене до конфіскації всього майна ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , тобто його вилучення у власність держави, однак засуджені спричинили збитки потерпілому, а не державі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гришина Ярослава Володимировича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, зупинення виконавчих проваджень про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на праві власності є належним заходом забезпечення позовних вимов, не дивлячись на те, що вказаний вид забезпечення позову не передбачений ЦПК України. Перелік видів забезпечення позовних вимог не є вичерпним, тому за наявності відповідної заяви можуть бути застосовані види забезпечення, прямо не передбачені в ст. 150 ЦПК України. Невжиття заходів забезпечення призведе до конфіскації всього майна на користь держави, що унеможливить ефективне поновлення порушеного права позивача. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження з виконання вироку суду не співвідноситься з предметом позову, не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства, не передбачений переліком видів забезпечення позову наведеним у ст. 150 ЦПК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. 

Згідно зі ст. 150 ЦПК позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявник звернувся із вимогою про забезпечення позову у вигляді зупинення виконавчих проваджень за виконавчими листами у кримінальному провадженні про конфіскацію майна засуджених, що їм належить на праві власності. При цьому такий вид забезпечення позову не передбачений ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України   «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2021 року, про зупинення виконавчого провадження щодо виконання якого подано заяву, набрав законної сили, а зупинення виконавчих проваджень призведе до зупинення виконання вироку суду за виконавчим листом про конфіскацію майна засуджених на користь держави, що є недопустимим.

Так, положеннями статті 150 ЦПК України встановлено, що позов зокрема може забезпечуватися шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого виданий цей виконавчий документ.

Разом з тим, суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки такі дії не є повноваженнями суду, а є виключними повноваженнями державного виконавця.

Таким чином, заявлені позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу відсутності правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих проваджень.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гришина Ярослава Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 червня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                        О.В. Крилова

О.З. Поляков