Номер провадження: 22-ц/813/4731/21 
Номер справи місцевого суду: 501/664/17
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», Комунального підприємства «Чорноморськводоканал», акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до Дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», Комунального підприємства «Чорноморськводоканал», Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) в якому, з урахуванням змін та уточнень, просили суд:
- визнати договір №1Г/93 від 01.06.2010 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території», що укладений між ДП «Моноліт-Сервіс» та ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 та є - недійсним;
- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) протиправними та незаконними і припинити їх;
- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з використанням в комерційних цілях автономної котельні, що є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків за відсутності договору укладеного з її власниками, договору укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 на надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з застосуванням при нарахуванні плати за надану послугу двоставкового тарифу на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води протиправними та незаконними і припинити їх;
- стягнути на користь споживача надмірно нараховані та сплачені кошти за спожиту теплову енергію і постачання гарячої води за опалювальні періоди 2014-2017 року в сумі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять) гривень 34 копійки;
- зобов`язати ДП «Моноліт-Сервіс» здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показників лічильника Роllucom ЕХ №63942139, що взятий  підприємством на абонентський облік і опломбований з 01.11.2016 та на час винесення судом рішення у справі;
- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з постачання фізичним особам електричної енергії за підвищеними тарифами та без відповідної ліцензії і за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про постачання електричної енергії який має відповідати вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 протиправними та незаконними і припинити їх;
- стягнути з ДП «Моноліт-Сервіс» на користь ОСОБА_1 зайво нараховані за підвищеним тарифом кошти за спожиту електроенергію протягом 2014, 2015, 2016 років у сумі 658 гривень 53 копійки;
- визнати протиправною та незаконною відмову комунального підприємства Чорноморської міської ради Одеської області «Чорноморськводоканал» укласти з власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630;
- визнати протиправною та незаконною відмову публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (т.1 а.с.1-26, т.2 а.с.218-220).
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», комунального підприємства «Чорноморськводоканал», акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів, - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просять суд за результатами розгляду апеляційної скарги прийняти постанову, якою рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2019 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги заявлені у позові задовольнити. 
У відзивах на апеляційну скаргу, ДП «Моноліт-Сервіс» та АТ «Одесаобленерго», посилаючись на її необґрунтованість, просять суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2019 року - без змін.
В судове засідання, призначене на 13.05.2021 року з`явилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27 жовтня 2010 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 29.07.2010 за №572 (т.1 а.с.27), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_3 .
19.06.2009 року на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації, було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта п`яти секційного, десятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею квартир 14422,7 кв.м., площа вбудованих приміщень 1668 кв.м., площа прибудованих приміщень 99,3 кв.м. Замовник об`єкта будівництва ТОВ БФ «Моноліт» (т.1 а.с.53-55зв.).
Після здачі будинку по АДРЕСА_2 , товариством з обмеженою відповідальністю «БФ «Моноліт», будинок було передано на підставі акту приймання-передачі (т.1 а.с.246) на облік дочірньому підприємству «Моноліт Сервіс», як обслуговуючому підприємству.
01 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ДП «Моноліт-Сервіс» був укладений договір №1Г/93 про надання комунальних послуг а також послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, за умовами якого підприємство взяло на себе зобов`язання надавати платні комунальні послуги у відповідності до норм чинного законодавства, а також послуги по утриманню будинку АДРЕСА_2 , а власник, в свою чергу, зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за надані послуги (т.1 а.с.28).
Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р., договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.
Враховуючи той факт, що ДП «Монолоіт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, а також не є постачальником електричної енергії, підприємством було укладено відповідні договори з постачальниками, що підтверджується копіями договорів (т.1 а.с.45-48, 112-113, 202-208).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають як недоведені, передчасні та необґрунтовані.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідвє вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, щодо вимог позивача про визнання договору №1Г/93 від 01.06.2010 недійсним, слід зазначити наступне.
Як було встановлено судом, з позивачем, який є власником квартири у АДРЕСА_3 , був укладений договір №1Г/93 від 01.06.2010 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території».
Позивач вказує на порушення його прав та просив суд визнати укладений договір № 1Г/93 від 01.06.2010 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території» недійсним, в зв`язку з тим, що укладений договір не відповідає вимогам Типового договору, але при цьому, як вірно встановлено судом позивач не зазначив правової підстави для визнання його недійсним.
Матеріалами справи також встановлено, що Договір №1Г/93 між Позивачем та ДП «Моноліт-Сервіс» укладено ще в 2010 році.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.
Така правова позиція викладена Верховним судом України у справі №6-75 цс15.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
З матеріалів справи вбачається, що під час слухання справи у суді першої інстанції, відповідачем - ДП «Моноліт - Сервіс» було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог про визнання договору №1Г/93 від 01.06.2010 недійсним (Том ІІІ: а.с. 131). 
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання договору №1Г/93 від 01.06.2010 недійсним, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг водопостачання та водовідведення, щодо стягнення коштів за спожиту теплову енергію, та стягнення коштів за електричну енергію, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р. договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.
Відповідно до вимог діючого законодавства, між ДП «Моноліт-Сервіс» та КП «Чорноморськводоканал» для забезпечення мешканців 9-го мікрорайону послугами з централізованого водопостачання та водовідведення було укладено відповідний договір, що не заперечується сторонами по справі. Тобто, ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником послуг для мешканців 9-го мікрорайону і лише розподіляє їх, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів та сплачує КП «Чорноморськводоканал».
У доводах апеляційної скарги, апелянти зазначают про те, що відповідач КП «Чорноморськводоканал», як виконавець послуг має укладати прямі договори на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення з безпечередніми споживачами цих послуг - фізичними особами, власниками квартир багатоквартирних будинків, однак апеляційний суд зазначає, що питання щодо укладення із ОСОБА_1 , як з власником квартири АДРЕСА_5 договору на послуги водоспоживання та водовідведення рівно як і з іншими власниками квартир та нежитлових приміщень, може бути розглянуто у випадку, якщо співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на загальних зборах, проведених відповідно до вимог ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» приймуть рішення, яке буде оформлено відповідним протоколом, щодо управління багатоквартирним будинком, де буде визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення - Комунальне підприємство «Чорноморськводоканал», та обрання моделі договору, при цьому у випадку обрання такої моделі, як індивідуальний договір, повинні будуть всі без виключення співвласники житлових та нежитлових приміщень укласти відповідні договори.
Таким чином, у КП «Чорноморськводоканал» відсутні законні підстави для укладення із мешканцями будинку, в тому числі із позиваем, індивідуального договору,
Щодо стягнення коштів за спожиту теплову енергію, то судом встанолвене наступне. 
Так, згідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 10.08.2012 № 278 обласні державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо протягом останнього року дії попередньої ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території однієї області України та обсяги постачання теплової енергії для потреб споживачів не перевищували 18 тисяч Гкал на рік включно.
Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» є ліцензіатом в сфері теплопостачання обласної державної адміністрації, то згідно ст.ст.7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме теплопостачання для ДП «Моноліт-Сервіс» встановлюються органами місцевого самоврядування.
Порядком формування тарифів на теплову енергію, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 передбачено, що ліцензіатам, можуть встановлюватися в установлено порядку двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.
Відповідно до п.2 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Враховуючи той факт, що послуга по теплопостачанню надається в квартиру Позивача по внутрішньобудинковим системам теплопостачання, то відповідно опалення є централізованим, а не автономним, як стверджує позивач.
Рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 25.09.2014 №353 «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надає ДП «Моноліт-Сервіс», із змінами відповідно до рішень Чорноморської міської ради Одеської області від 12.06.2015 р. №218, від 27.10.2016 р. №400 були встановлені двоставкові тарифи на вказані вище послуги. Дані рішення є діючими, позивачем не оскаржувалися.
На підставі вищезазначених рішень здійснювалися нарахування Позивачу за надані послуги з теплопостачання.
Вимоги Позивача про перерахунок коштів за спожиту теплову енергію, згідно встановлено засобу обліку теплової енергії, задоволенню також не підлягали з тих підстав, що Позивачами не надані, відповідно до вимог п. 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 докази взяття ДП «Моноліт-Сервіс» квартирного засобу обліку теплової енергії на абонентський облік.
Відповідно до Акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 24.07.2017 р. тепловий лічильник встановлений в АДРЕСА_3 , представником підприємства був опломбований і взятий на абонентський облік 24.07.2017, і з цього часу розрахунки ведуться з урахуванням показників засобу обліку.
Будинок АДРЕСА_2 обладнано загальним розрахунковим засобом обліку електричної енергії. ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником електричної енергії для мешканців 9-го мікрорайону, лише розподіляє електроенергію, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів і сплачує їх енергопостачальній компанії.
Відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) тарифів на електроенергію, що відпускається населенню - для категорії споживачів, які розраховуються за загальним розрахунковим засобом обліку встановлено єдиний тариф, не залежно від обсягів спожитої електричної енергії.
Дані обставини підтверджуються постановою НКРЕКП від 26.02.2015 р. № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню».
На підставі вищезазначеної постанови здійснювалися нарахування Позивачу за надані послуги з постачання електроенергії.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що позивачами не доведені заявлені вимоги, та не зазначено на підставі яких нормативно правових актів вони грунтуються.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Також суд першої інстанції вірно вважав недоведеними та передчасними вимоги позивача про визнання протиправною та незаконною відмову КП «Чорноморськводоканал» та відмову ПАТ «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення, та на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.
Судовим розгядом справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до директора КП «Чорноморськводоканал» із заявою від 10.03.2017 про укладення договору (т.1 а.с.107).
Відповідно до положень статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.
Разом з тим, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а саме ст.20, визначено, що у споживача комунальних послуг є обов`язок укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтею 26 цього Закону визначені істотні умови договору про надання комунальних послуг та передбачено, що крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін.
Типовий договір, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, а саме «Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», містить положення про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які КП «Чорноморськводоканал» не надає, у зв`язку з чим не може погодити та укласти договір за формою та змістом Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.
Матеріалами справи також встановлено, що Комунальним підприємством «Чорноморськводоканал» у відповіді від 11.04.2017 №559/10-12 (т.1 а.с.109-110) роз`яснено ОСОБА_1 з посиланням на вимоги чинного законодавства, механізм та порядок укладення прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення.
Таким чином, КП «Чорноморськводоканал» не відмовляло заявнику ОСОБА_1 в укладенні прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , і не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача.
Також, нормами чинного законодавства визначений чіткий порядок укладення договорів на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 також звертався до ПАТ «Одесаобленерго» із заявою від 10.03.2017 про укладення договору про постачання електричної енергії (т.1 а.с.50).
Відносини з приводу укладання договору про користування електричною енергією, відносини з приводу її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28.
Укладанню договорів, на підставі яких буде здійснюватись постачання електричної енергії з позивачами, передує виконання заходів, таких як: проектування, будівництво, монтаж та введення в експлуатацію зовнішніх та внутрішніх електромереж об`єкту, з подальшим врегулюванням взаємовідносин з власником (балансоутримувачем) будівель.
Електропостачання будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Одесаобленерго» та ДП «Моноліт-Сервіс» за загальнобудинковим розрахунковим обліком електричної енергії.
Статтею 25 ЗУ «Про електроенергетику» передбачено право споживача на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.
Правилами приєднання передбачено, що споживач для підключення до електричних мереж нових електроустановок повинен звернутися до енергопостачальника з заявою про приєднання та видачу технічних умов з наданням необхідних для цього документів; отримати технічні умови та виконати останні у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту; отримати відповідні висновки щодо виконання технічних умов, акт-допуску на підключення електроустановок.
Відповідно до роз`яснень НКРЕ в листі від 04 листопада 2011 року, після виконання технічних умов та отримання акта допуску на підключення до електричних мереж, замовник укладає договір про постачання електричної енергії з енергопостачальником. Технічні умови мають містити необхідну для розробки проектно-кошторисну документацію.
Таким чином, укладання договорів про користування електричною енергією із мешканцями будинку, в тому числі і з позивачем, і технічно, і юридично можливо лише після виконання таких дій:
- отримання та виконання технічних умов у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту;
- отримання відповідного висновку щодо виконання технічних умов та отримання акту-допуску на підключення електроустановок;
- проведення оплати за приєднання до електричних мереж ПАТ «Одесаобленерго»;
- оплати за підключення та опломбуванні приладу обліку і подальшого підключення після виконання вищевказаних дій;
- звернення Замовника до ПАТ «Одесаобленерго» щодо прийняття мешканців будинку на прямі розрахунки;
- проведення технічних заходів із прийняття ПАТ «Одесаобленерго» мешканців будинку на прямі розрахунки;
- звернення мешканців будинку із заявами про укладання договорів про користування електричною енергією та надання для цього повного пакету документів.
Без виконання вищевказаних дій, у ПАТ «Одесаобленерго» відсутні законні підстави для укладення із мешканцями будинку, в тому числі з позивачем, договорів про користування електричною енергією, про що позивачам були надані відповідні роз`яснення (т.1 а.с.41).
З урахуванням вищевикладенного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки вказані дії передбачені законодавством, то права позивачів з боку ПАТ «Одесаобленерго» не були порушені. А зобов`язання ПАТ «Одесаобленерго» укласти відповідний договір про користування електричною енергією з позивачем буде суперечити вимогам законодавства, в тому й числі порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Одесаобленерго», заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1  та ОСОБА_2 ,  посилається на те, що 17.11.2011 року між ПАТ «Одесаобленерго» та TOB «Моноліт» було укладено договір № 455-11 про реалізацію технічних умов, та TOB «Моноліт» отримало технічні умови приєднання № 455-11 до електричних мереж електроустановок на зовнішнє електропостачання району житлової забудови 9-го мікрорайону м. Чорноморська, які до теперішнього часу не реалізовані, проектна документація, висновок та акт-допуску на підключення електроустановок по вказаним технічним умовам - відсутні.
Згідно до п. 12.6 розділу 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів"
Правил користування електричною енергію, точка продажу електричної енергії споживачу на території населеного пункту збігається з точкою продажу електричної енергії населеному пункту збігається з точкою продажу електричної енергії населеному пункту. Відносини постачальника електричної енергії та населеного пункту із споживачем на території населеного пункту регулюються законодавством України.
Договір про користування електричною енергією на території населеного пункту може бути укладений у разі виконання таких умов:
       1) особа, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, та населений пункт не мають боргів за електричну енергію перед населеним пунктом та постачальником електричної енергії відповідно;
       2) технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, яка має намір набути статусу споживача на території населеного пункту, відповідає вимогам нормативно - технічних документів;
       3) особою, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, створені технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електроустановок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку.
Отже, відповідно до наведеного, для звернення до АТ "Одесаобленерго" з заявою про укладення договору про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали отримати довідку з ДП «Моноліт-Сервіс» про відсутність заборгованості за електричну енергію перед населеним пунктом, проте відповідних доказів як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано.
Також, для укладення договору між енергопостачальником і споживачем, останній зобов`язаний виконати технічні умови, які відповідно до пункту 2 Правил для населення є документом, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Надання технічних умов є платною послугою. Для кожного споживача повинні бути встановлені прилади обліку, які відповідно до вимог пункту 8 Правил для населення, мають бути придбані, встановлені, підключені енергопостачальником, а їх вартість та вартість послуг з встановлення оплачена.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що апелянти, які мають намір самостійно без участі посередника - ДП «Моноліт-Сервіс», укласти договір про користування електричною енергією, не дотримались передбачених пунктами 12.5, 12.6 Правил умов, необхідних для укладення окремого договору, а саме: не змінили схему електропостачання з метою приєднати належну їй електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка, належна їм, відповідає вимогам нормативно-технічних документів, а також не створено технічної можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, для виконання відключення та обмеження споживання.
Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України.
За таких підстав, оцінивши всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки останніми не надано належних доказів порушення їх прав, а відтак, позовні вимоги не підлягали задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», Комунального підприємства «Чорноморськводоканал», акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.05.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк 

       С.М. Сегеда