П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 815/4086/16	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
         
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року до Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дії прокуратури Одеської області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 заробітної плати за період: з липня 2015 року по 12.05.2016 року, відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та стягнення з Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3 код ЄДРПОУ 03528552) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату відповідно до положень ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру»: з липня 2015 року по грудень 2015 року та з січня 2016 року по день звільнення 12 травня 2016 року, всього на суму 435 277,79 грн. (чотириста тридцять п`ять тисяч двісті сімдесят сім гривень 79 коп.).
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої заробітної плати.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 року без змін.
20.01.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 року за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області  про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої заробітної плати.
В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6 - р/2020 (справа № 1223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, якою передбачено, що норма статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовується у порядку, розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України за наявними фінансовими ресурсами державного та місцевого бюджетів.
11.02.2021 року представником відповідача подано пояснення, в яких зазначено, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що мають місце з дати ухвалення рішення.
В свою чергу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду не з`явилась. Інших заяв чи клопотань не надходило. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3 код ЄДРПОУ 03528552) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено. 
Не погодившись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами задовольнити. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог  ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.
Згідно з вимогами ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», вжите у даній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це обумовлено процесуальним законодавством.
Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 року, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся позивач, відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним у розумінні положень п.1 ч.5 ст.361 КАС України те судове рішення, яке набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення суду не передбачає його примусового виконання. 
Аналогічні правові висновки наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі №808/1628/18.
Відповідно до вимог ч.6 ст.361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. 
Крім того, у Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Згідно з положеннями ст.152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення встановлено ч.1 ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Отже, Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Рішення.
Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за наслідком розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №820/2640/17.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратило чинність з 26 березня 2020 року, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-р/2020, що прямо встановлено самим рішенням, а отже, на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення Одеським окружним адміністративним судом постанови від 05 грудня 2016 року положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем. Відтак, згадане вище рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого.
Колегія суддів зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає особі лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною, за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.