ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №588/915/20 
Номер провадження 22-ц/816/625/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :
позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шаповал Олени Олегівни , 
представника відповідачка  ОСОБА_2 - адвоката Бондаря Валерія Миколайовича, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Щербаченко М.В. у м. Тростянець Сумської області, повне судове рішення складено 25 січня 2021 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду позов про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що 04 лютого 2012 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 .
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано, син за усною домовленістю між батьками постійно проживав з матір`ю ОСОБА_2 . 
Проте з 02 березня 2020 року син сторін проживає з позивачем внаслідок наступних подій: ввечері цього дня позивач привіз сина після тренування за місцем проживання відповідачки, залишив його біля під`їзду. Проте через 10 хвилин зателефонував сусід і повідомив, що до нього звернувся ОСОБА_5 за допомогою і надав слухавку сину, який зі сльозами та істерикою попросив батька приїхати і забрати його, оскільки мати не відчинила йому дверей, що було не вперше, зокрема, 12 січня 2020 року син чекав поки мати відчинить двері близько двох годин. 
По приїзду ОСОБА_1 разом з сином почали стукати і дзвонити у двері квартири, позивач телефонував відповідачці, і лише через 5-7 хвилин мати дитини відчинила двері, не змогла пояснити чому довго не відчиняла двері, від неї відчувався запах алкоголю. 
ОСОБА_5 не забажав залишатися у матері , а відповідачка не заперечила проти цього і зачинила двері, тому з того часу син постійно проживає з позивачем, речі дитини та шкільне приладдя відповідачка повернула лише 08 березня 2020 року, після звернення ОСОБА_1 до соціальних служб.
Спілкуванню сина з матір`ю позивач не перешкоджає, проте ОСОБА_2 дитину не відвідувала, спілкується з ним по телефону, у розмові негативно відгукується про позивача, чим травмує сина. 
Мати зловживає спиртними напоями, самоусунулась від виховання сина. За час проживання ОСОБА_5 з матір`ю він періодично приходив до школи не підготовлений, іноді запізнювався, мав знервований, роздратований стан, прибував до школи на таксі без супроводу дорослих. 
Натомість позивач опікується інтересами та потребами сина, займається вихованням, слідкує за його розвитком і здоров`ям, віддає всю свою увагу та турботу, велику увагу приділяє інтелектуальному розвитку дитини, читає книжки, розв`язує математичні завдання, грає у футбол. ОСОБА_1 працює, має стабільний дохід, забезпечує дитину всім необхідним. Син росте у любові, йому створені найкращі умови, він має свою окрему кімнату, забезпечений всім необхідним для розвитку. У позивача з сином є психологічний контакт, прив`язаність один до одного, тому подальше проживання сина з позивачем буде відповідати найкращим інтересам дитини.
21 травня 2020 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 .
Посилаючись на указані обставини позивач просив суд: визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2021 року позов задоволений.
Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 . 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання  неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішення суду про стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць із 17 червня 2020 року по 16 липня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням територіальної підсудності, та направити справу для розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми за підсудністю. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач звернувся з позовом у цій справі 17 червня 2020 року з порушенням територіальної підсудності, знаючи, що на розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа №592/6474/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, тобто розглядається спір між тими ж сторонами з тих самих підстав. Стверджує, що ОСОБА_1 разом з сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 у Тростянецькому районному суді Сумської області, що стало причиною обмеження її процесуальних прав: заявниця не змогла надати до суду докази на підтвердження своїх заперечень проти поданого позову, а також заявити про порушення правил підсудності. 
Письмового відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаря В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шаповал О.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 04 лютого 2012 року сторони року зареєстрували шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2017 року, що набрало законної сили, був розірваний (а.с.8). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду справи досяг 8 років, є учнем 3 класу Тростянецької філії №1 І-ІІ ступенів закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 Тростянецької міської ради, позитивно характеризується (а.с.18, 123).
Після розірвання шлюбу сторонами їх син ОСОБА_5 постійно проживав з відповідачкою.
За заявою позивача розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 22 червня 2018 року №299-ОД ОСОБА_1 були призначені дні побачень з малолітній сином - три доби на тиждень за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 (а.с.12).
02 березня 2020 року комісією у складі представників Тростянецького районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді та старшого дільничного інспектора поліції було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , відвідування було проведено з метою з`ясування обставин тривалого перебування дитини у під`їзді без доступу до місця проживання. 
За змістом акту: під час відвідування ОСОБА_2 була агресивно налаштована, ображала, розмовляла нецензурною лайкою, погрожувала, вороже ставилась до представників Центру та поліції, від неї був відчутний запах спиртного. Продуктивної розмови з жінкою не відбулось. При спілкуванні з сусідами членами Комісії було установлено, що випадки знаходження дитини у під`їзді та неможливість потрапити хлопчику до помешкання були неодноразово. В Акті члени Комісії дійшли висновку про необхідність тримати на контролі родину через підозру у загрозі життю і здоров`ю дитини (а.с.120).
Починаючи з березня 2020 року ОСОБА_5 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.121, 122). 
За змістом Актів обстеження матеріально-побутових вимог проживання ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, від 14 травня 2020 року: позивач ОСОБА_1 проживає з дружиною - ОСОБА_6 , 1990 року народження, донькою - ОСОБА_7 , 2019 року народження, сином - ОСОБА_5 , 2012 року народження. Оселя, у якій проживає родина, складається з трьох кімнат та коридору загальною площею близько 64 кв.м. У кімнатах прибрано, затишно, для дитини упорядковане спальне місце, стіл для занять, комп`ютер, шафа для особистих речей. Санітарно-побутові умови на належному рівні: чисто, затишно, охайно. Родина забезпечена продуктами харчування, овочами, фруктами. Хлопчик забезпечений одягом, взуттям, шкільним приладдям, отримує повноцінне калорійне харчування. З мачухою ОСОБА_6 , у ОСОБА_5 склалися дружні стосунки вони товаришують, разом виконують домашні завдання (а.с.121, 122).
Житловий будинок, в якому проживає позивач з родиною, належить на праві власності матері позивача ОСОБА_10 (а.с.150-151).
Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 . Висновок мотивовано тим, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до соціальних служб стосовно неналежного виконання матір`ю ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, зловживання спиртними напоями, з приводу того, що вона не приділяє достатньо уваги сину, шкодить його психологічному здоров`ю. 02 березня 2020 року комісією представників соціальних служб та поліції було установлено перебування матері за місцем мешкання в нетверезому стані, вона була агресивно налаштована, ОСОБА_5 виявив бажання поїхати до батька. З наданої навчальним закладом інформації було установлено, що обоє батьків приділяють увагу сину, у результаті проведеної роботи практичним психологом було рекомендовано забезпечити дитину довготривалою роботою із психологом через те, що він перебуває у напруженому стані, відчуває тривожність через розлучення батьків. Мати ОСОБА_5 20 травня 2020 року на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації не з`явилась, електронною поштою надіслала заяву про заперечення визначення місця проживання дитини з батьком. Проте взявши до уваги установлені обставини, факти неодноразового звернення батька до Служби у справах дітей стосовно неналежного догляду за сином з боку матері, ураховуючи надані ОСОБА_1 документи, які характеризують його як порядну людину, турботливого батька, створені ним умови для сина, ураховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 20 травня 2020 року орган опіки та піклування вважав можливим визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком (а.с.13,119-132).
В судовому засіданні суду першої інстанції з дотриманням вимог ЦПК України було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5 , який розповів, що з березня 2020 року живе з батьком, з тіткою ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_7 , де йому дуже подобається, тому він і надалі бажає проживати з татом. ОСОБА_5 повідомив, що не бажає повертатись до мами, на яку він ображений через те, що вона не впустила його додому і в минулому році не привітала його з Днем народження, він не може їй цього пробачити. Вказав, що пам`ятає, коли він з нею жив, вона на нього кричала, коли він щось не розумів стосовно домашнього завдання, ображала поганими словами, натомість тато йому все спокійно пояснює і він все розуміє. ОСОБА_5 вказав, що відчуває себе у повній безпеці поряд з батьком, який його захищає.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.
Виходячи з вимог частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції належним чином оцінивши наявні у справі докази, виходячи з інтересів дитини, з метою дотримання яких може бути обмежений встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей,  дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, оскільки ОСОБА_5 виявляє більшу прихильність саме до батька, відчуває себе захищеним та впевненим поруч з ним, батьком створені належні умови проживання для сина, у сім`ї позивача позитивна атмосфера, яка сприяє гармонійному розвитку дитини, при цьому суд врахував встановлені обставини негативного впливу способу життя відповідачки на сина у період їх спільного проживання та особисті характеристики обох батьків. Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого задовольнив позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 зазначила про порушення судом територіальної підсудності, вважає, що спір підсудний Ковпаківському районному суду м. Суми, оскільки місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) (ч. 9 ст. 28 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до Тростянецького районного суду Сумської області позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Місцем проживання відповідачки зазначив: АДРЕСА_4 . 
Фактичне місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 також підтверджувалось актом обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 від 10 лютого 2020 року (а.с. 65).
За інформацією відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області та відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 відсутні (а.с. 29,46).
Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду у цій справі ОСОБА_2 вказала своє місце проживання: АДРЕСА_5 (а.с. 221).
Тобто останнє відоме місце фактичного проживання відповідачки ОСОБА_2 є саме м. Тростянець Сумської області, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України ця справа територіально підсудна Тростянецькому районному суду Сумської області.
Такого ж висновку дійшов і Сумський апеляційний суд у постанові від 20 вересня 2020 року, ухваленій за наслідками перегляду ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 24 липня 2020 року про передачу справи за підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми (а.с. 80-81).
За встановлених обставин, апеляційний суд відхиляє твердження апеляційної скарги про порушення судом правил територіальної підсудності за безпідставністю.
Відповідачка також наполягає на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права в частині належного її повідомлення про розгляд справи, що, на її думку, мало своїм наслідком обмеження її процесуальних прав, оскільки вона була позбавлена можливості надати до суду докази на спростування позовних вимог ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 10 вересня 2020 року Тростянецьким районним судом Сумської області прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 у цій справі, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 9 годину 00 хв. 28 вересня 2020 року у приміщенні суду. Відповідачці запропоновано подати відзив на позовну заяву, а також попереджено про право суду вирішити спір за наявними матеріалами у разі ненадання відзиву без поважних причин. Повідомлено учасникам справи веб-адресу сторінки на порталі судової влади України в мережі Інтернет, де вони можуть ознайомитися з інформацією щодо розгляду справи (а.с. 85).
Цього ж дня копія ухвали суду від 10 вересня 2020 року, копія позову з додатками та судова повістка направлені судом на адресу відповідачки ОСОБА_2 (а.с.87). 
12 вересня 2020 року ОСОБА_2 особисто отримала поштове відправлення, що підтверджується її підписом у повідомленні про вручення кореспонденції (а.с. 89).
З зазначеного вбачається, що відповідачка знала про перебування у провадженні Тростянецького районного суду Сумської області позову ОСОБА_1 , ознайомлена зі змістом позовних вимог та доводами позивача, проте не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву та докази на спростування доводів позивача, не з`явилась в судове засідання, жодних клопотань не заявила, про причини неявки суд не повідомила.
За наслідками підготовчого засідання 28 вересня 2021 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09 годину 30 хв. 22 жовтня 2020 року з викликом учасників справи та свідків (а.с. 110).
Судова повістка про виклик ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 09 годину 30 хв. 22 жовтня 2020 року направлена за її адресою: АДРЕСА_6 .
02 жовтня 2020 року відповідачка отримала повістку про виклик до суду на 22 жовтня 2020 року, що підтверджується її підписом у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.116).
21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , подала до Тростянецького суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження карантину у місті Суми і у клопотання адресою свого проживання зазначила АДРЕСА_6 (а.с. 136).
22 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено судом на 10 годину 00 хв. 01 грудня 2020 року (а.с. 137).
Судова повістка про виклик до суду, надіслана ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , повернулась з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 141).
30 листопада 2020 року ОСОБА_2 в черговий раз подала до Тростянецького суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 01 грудня 2020 року посилаючись на запровадження карантину у місті Суми і адресою свого перебування також зазначила АДРЕСА_6 . (а.с. 143).
Судові повістки про виклик у судові засідання призначені на 16 грудня 2020 року та 20 січня 2021 року, направлені ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , повернулись до суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 165, 181).
Заява ОСОБА_2 про зміну місця проживання до суду не надходила.
Відповідно частин 1, 3, 8 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є , зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).
За змістом частини першої, другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що ОСОБА_2 не надавала до місцевого суду відомостей про зміну адреси проживання, судові повістки про призначення справи до судового розгляду на 16 грудня 2020 року та 20 січня 2021 року були направлені судом за останнім відомим місцем проживання відповідачки, яке вона зазначала у своїх заявах від 20 жовтня 2020 року та від 30 листопада 2020 року і за яким раніше отримувала кореспонденцію із суду, повістки вважаються врученими у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою».
З огляду на зазначене, твердження апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права відхиляються апеляційним судом, як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 також не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 12 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             В.І. Криворотенко

                                                                                                      С.С. Ткачук