ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 квітня 2021 року

м.Харків

справа № 619/3828/18
провадження №22-ц/818/2053/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С.., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справуза поданням головного державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білика Анатолія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року, постановлене під головуванням судді Остропілець Є.Р., в залі суду в місті Дергачі, Харківської області,-
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року головний державний виконавець Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білик Анатолій Олександрович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року у задоволенні подання головного державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білика Анатолія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовлено.
В апеляційній скарзі стягувач  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання головного державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білика Анатолія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань підтверджується сукупністю доказів, які зазначені державним виконавцем в поданні. Боржник отримує доходи в АТ «ПУМБ», проте не сплачує суму боргу на користь стягувача за рішенням суду, жодних дій для виконання рішення суду боржник не вчиняє. На теперішній час боржник знятий з реєстрації і ніде не зареєстрований. Знаючи про наявність виконавчого провадження він умисно ухиляється від виконання рішення суду. У зв`язку з цим вважає доведеним факт ухилення боржника від виконання судового рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника в правi виїзду за межi України, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
З подання головного державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білика А.О. вбачається, що на виконанні у Селидівському відділ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у головного державного виконавця Білика А.О. знаходиться виконавче провадження 59658641 з виконання виконавчого листа №619/3828/18 від 06.02.2019 виданого Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 569000,00 грн., суму 3% річних від суми боргу в розмірі 31007,00 грн. та суму втрат від інфляції в розмірі 124363,81 грн.
30.07.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити до Міжміського управління у містах Селидовому та Новогродівці ГУ Держгеокадастру від 12.2019 року вбачається, що земельної ділянки на праві власності у боржника немає; з електронної відповіді МВС від 20.08.2019 року вбачається, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані, згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.08.2019 року - нерухомого майна на праві власності у ОСОБА_2 немає; з Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 20.11.2019 року - не працює; з Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію від 20.11.2019 року - пенсію не отримує, з Державної фіскальної служби щодо відкритих розрахункових рахунків від 20.11.2019 року - підприємцязнято з обліку; з відділу реєстрації місця проживання від 04.11.2019 року ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрації немає, з державної прикордонної служби від 02.12.2019 року вбачається, що боржник виїжджав за межі України 28.09.2019 року,19.10.2019 року, 02.11.2019 року, з АТ «ПУМБ» від 28.08.2019 року, 15.08.2019 року повідомлено про відкриття рахунків.
Виконавцем 20.08.2019 року, 19.11.2019 року, 04.01.2020 року, 07.02.2020 року, 03.03.2020 року, 04.04.2020 року, 15.06.2020 року, 18.08.2020 року, 19.09.2020 року, 07.10.2020 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.
ОСОБА_2 одержує доходи з відкритих розрахункових рахунків в АТ «ПУМБ», однак кошти по рішенню суду не сплачує.
На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 02.12.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України.
За повідомленням Державної міграційної служби України від 02.12.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .
Як на підставу вимог про тимчасове  обмеження ОСОБА_2  в правi виїзду за межi України головний державний виконавець посилався на те, що на даний час рішення суду боржником не виконано , декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснено. Оскільки вимоги ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржником не виконуються, у зв`язку з цим головний державний виконавець вважає, що дії боржника, які відображаються, насамперед, у невиконані рішення суду, свідчать про ухилення від виконання зобов`язань. 
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК).
Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. 
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно із ч.ч. 1-3ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно дост.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).
Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.
Відповідно до ч.1ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.
У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Однак, як вбачається зі змісту подання, обґрунтованість та вмотивованість звернення до суду із такими вимогами головний державний виконавець обумовлює лише наявністю невиконаного рішення суду про стягнення суми боргу.
Натомість в матеріалах справи відсутні докази навіть щодо відкриття виконавчого провадження та здійснення державним виконавцем дій у межах виконавчого провадження направлених на здійснення заходів щодо примусового виконання рішень. 
Також відсутні докази щодо повідомлення боржника про наявність виконавчого провадження та обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження. 
Крім того, матеріали справи не містять також доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення від виконання ОСОБА_2 рішення щодо сплати боргу.
Посилання апелянта на те, що боржнику відомо про виконавче провадження, оскільки ця інформація є у відкритому доступі, та сам боржник користується соціальними мережами колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустимими доказами.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2  у правi виїзду за межi України
Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

  Головуючий:                                                                                 О.В. Маміна

   Судді:                                                           С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.04.2021 року.