Справа № 308/11998/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача),                                суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,                                                        розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання і стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у листопаді 2020 р. 
Просила:
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчатись, у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років;
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти за минулий період із 31 січня 2019 р. по 31 жовтня 2020 р. у розмірі 84 000 грн.;
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 80 000 грн.
Стосовно стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач указала, що спільна дитинасторін навчається на 2-му курсі юридичного факультету УжНУ, де виплата за один семестр навчання становить від 15 000 до 19 000 грн., відтак донька потребує матеріальної допомоги. 
Стосовно стягнення аліментів за минулий період (із 31 січня 2019 р. по 31 жовтня 2020 р.) у розмірі 84 000 грн. позивач указала на те, що після розірвання шлюбу позивач зверталася усно до відповідача з проханням узяти участь в утриманні дитини та надати матеріальну допомогу, відтак у суду є підстави стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з дня виповнення повноліття доньки – 31.01.2019 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий час із розрахунку 4000 грн., тобто 21 місяць*4000 грн. = 84 000 грн.
Стосовно стягнення понесених додаткових витрат на дитинупозивач указала на те, що в 2008 р. донька сторін отримала травму голови. Внаслідок травми в неї розвинулася кіста шишкоподібної залози, яка не може бути видалена шляхом оперативного втручання. Донька потребує постійного догляду та консультацій лікарів, а також аналізів, ліків і періодичного лікування.
Отже після розлучення (2012 р.) позивач самостійно понесла додаткові витрати на лікування і догляд за донькою. Розмір понесених витрат склав 80 000 грн. із розрахунку, що лікування і догляд доньки обходиться у 10 000 р. на рік (8 років).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2021 р. позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2020 р. і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, понесені позивачем на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 17 125 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у дохід держави в сумі 840,80 грн. 
У задоволенні решти вимог позивача відмовлено.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи;
-у період із 2010 р. до 2015 р. саме відповідач оплачував оренду квартири в якій проживала позивач разом із донькою, а у період із 2015 р. донька постійно проживала із відповідачем, тобто в період із 2015 р. по листопад 2020 р. донька перебувала на утриманні відповідача;
-позивач не надала доказів того, що вона оплачувала навчання доньки, таких доказів не могло бути, так як за навчання завжди платив відповідач, що підтверджується квитанціями.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що факт часткової оплати відповідачем за навчання доньки не може бути підставою для відмови в такому виді утримання як аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. На момент оплати відповідачем коштів за навчання 02.09.2020 р. і 24.12.2020 р. такі можуть бути враховані, як оплата наперед за наступні семестри, оскільки кошти за навчання потрібно було внести в момент підписання договору 01.09.2020 р.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції – зміні, з таких мотивів.
Задовольняючи в повному обсязі позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходив із принципів розумності та справедливості, а також наявності у відповідача такої можливості.
Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач і відповідач мають однакові обов`язки стосовно утримання спільної дитини ОСОБА_3 , відтак буде справедливим їх однакова участь в понесенні додаткових витрат, пов`язаних з навчанням.
Фактично понесені та доведені матеріалами справи витрати на навчання зі сторони позивача становили в загальному 34 250 грн. (19 250 грн. за перший курс денної форми навчання та 15 000 грн. – за другий курс заочної форми навчання), суд поважав можливим стягнути половину вказаної суми, що становить 17 125 грн. із відповідача на користь позивачаяк фактично понесені позивачем додаткові витрати, що викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини.
Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.07.2012 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вирішено неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на вихованні ОСОБА_2 .
Із довідки Ужгородського національного університету від 13.03.2019 р. убачається, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання юридичного факультету спец. Право (контракт). Термін навчання по 30.06.2022 р.
Відповідно до довідки № 31 від 05.10.2020 р. ОСОБА_3 є студенткою 2-го курсу заочного відділення юридичного факультету Ужгородського національного університету і навчається на платній основі.
Позивач надала договір про платне навчання № 18/013б, в якому зазначено загальну вартість освітньої послуги в розмірі 77 000 грн., а розмір оплати за один навчальний рік – 19 250 грн. Строк дії договору з 01.09.2018 року до 30.06.2022 року.
Указаним документом фактично позивач підтверджує, що з 01.09.2018 р. по 01.09.2019 р.донька сторін навчалась на денній формі навчання, вартість одного навчального року становила – 19 250 грн.
Також матеріалами справи встановлено, що в подальшому ОСОБА_3 припинила навчання на денній формі навчання та поновилась у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» на заочну форму навчання за спеціальністю право.
Указане підтверджується договором про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб № 1-20/020 б, згідно з яким загальна вартість освітньої послуги становить 60 000 грн., а розмір оплати за один навчальний рік – 15 000 грн. Строк дії договору з 01.09.2020 р. до 30.06.2024 р.
Положеннями ч.1,3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України)
Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За правилами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив, що донька сторін на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання, не працювала, не була заміжньою, у зв`язку з цим потребувала матеріальної допомоги. Ці ж обставини існували і на час ухвалення рішення судом першої інстанції.
Також належить зауважити про вартість навчання, яка в період із 01.09.2020 р. до 30.06.2024 р. має скласти 60 000 грн.
Щодо матеріального стану відповідача як платника аліментів, належить зауважити, що він є фізичною особою-підприємцем (КВЕД 46-16 – посередництво у торгівлі взуттям) (а.с.70). Однак, розмір свого доходу відповідачем не вказано.
Також до апеляційної скарги відповідачем було надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.68), відповідно до якого відповідач разом із громадянкою ОСОБА_6 11.09.2019 р. зареєстрували шлюб. У шлюбі в сторін народився син – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.69)
Однак, наявність іншої сім`ї не звільняє відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, та потребує такої допомоги.
Обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. 
Задовольняючи в повному обсязі позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходив із принципів розумності та справедливості, а також наявності у відповідача такої можливості.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки спільна дитина сторін навчається у вищому навчальному закладі, даних про те, чи донька сторін працює, чи ні, матеріали справи не містять, вартість навчання за один навчальний рік складає 15 000 грн., відповідач є фізичної особою-підприємцем, а в сукупності цих усіх доказів можна дійти висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є справедливим і таким, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки незалежно від того, що саме відповідач оплачував оренду квартири, в якій проживала позивач разом із донькою, а у період із 2015 р. донька постійно проживала із відповідачем, тобто в період із 2015 р. по листопад 2020 р. донька перебувала на утриманні відповідача, батьки зобов`язанні брати участь в утриманні дитини, яка продовжує навчання.
Щодо стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених позивачем на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 17 125 грн. належить зауважити наступне.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Верховий Суд у справі № 521/16268/18 висловив правову позицію, яка полягає у тому, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Крім того, при пред`явленні позову позивачем не було надано доказів того, що нею було сплачено за навчання доньки 35 250 грн.
Договори про платне навчання надані позивачем підтверджують лише сам факт того, що донька сторін навчається у вищому навчальному закладі.
Також відповідачем були надані копії квитанцій, відповідно до яких оплату за навчання за 2-ий курс у розмірі 15 000 грн. сплатив саме відповідач, це підтверджується квитанцією за 28.01.2021 р. на суму 7500 грн. і квитанцією за 02.09.2020 р. на суму 7500 грн. (а.с.63).
Квитанціями від 28.12.2020 р. на суму 3000 грн. і квитанцією на суму 7500 грн. від 24.12.2020 р. видно, що відповідачем було оплачено заборгованість за навчання доньки за 1-ий курс (а.с.64).
Сукупно відповідачем доведено оплату за навчання доньки в сумі 25 550 грн.
Належить зауважити, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути додаткові витрати на доньку в зв`язку зі станом її здоров`я (у розмірі 80 000 грн.), суд стягнув із відповідача на користь позивача додаткові витрати на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі 17 125 грн. (із розрахунку 19250+15000/2), однак такої вимоги позивачем не заявлялося узагалі.
Отже, рішення суду першої інстанції у цій частині не відповідає обставинам справи, прийняте з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є доведеними та обґрунтованими, відтак рішення суду першої інстанції у цій частині належить змінити, виключивши з його резолютивної і мотивувальної частини посилання на стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат, понесених позивачем на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 17 125 грн.
Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п. 3,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року змінити, виключивши з резолютивної частини абз.3 «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, понесені позивачем на оплату навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 17 125 грн.»
3.Решту рішення залишити без змін.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
5.Повне судове рішення складено 22 червня 2021 р.

Судді: