ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року                                                                    Справа № 906/297/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя           Мельник О.В.
суддя                                   Петухов М.Г.
суддя                                   Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.03.2021 р. у справі №906/297/20 (суддя Маріщенко Л.О., повний текст рішення складено 25.03.2021 року)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро"   
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - фізичної особи-підприємця Камінського Владилена Володимировича
про стягнення 120 704,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.03.2021 р. у справі №906/297/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" про стягнення 120704,25 грн. задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" 100000,00 грн. заборгованості, 6592,00 грн. 3% річних, 14112,25 грн. інфляційних та 2102,00 грн. судового збору.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що  позивач виконав умови укладеного між сторонами договору в повному обсязі. Однак, в порушення п. 3.2 договору, відповідач у встановлений строк кошти у розмірі 100 000,00 грн. орендної плати позивачу не сплатив, в результаті чого утворилась заборгованість за договором оренди транспортного засобу від 21.01.2017 року. Заперечення відповідача щодо розміру орендної плати ґрунтуються на тому, що згідно наданого суду копії акту прийому-передачі транспортного засобу від 14.08.2017 складеного між ТОВ "Агромонтаж" та ФОП Камінським В.В. в період дії договору оренди №2101/17, укладеного між сторонами, предмет оренди - комбайн зернозбиральний LEXION 570R, переданий  в тимчасове платне користування третій особі, тому у відповідача виник обов`язок сплатити орендну плату лише за 172 дні, а не за весь час дії договору. Однак, як погодженого сторонами у пунктах 3.1 та 3.2 розмір орендної плати становить 100 000,00 грн, яку орендар сплачує орендодавцю одноразово до 31.12.2017. Тобто, договором визначений розмір та порядок сплати орендної плати, без поділу її  розміру на щомісячні платежі.
Крім того, надане суду платіжне доручення №1439 від 24.04.2017 по сплату 50000,00грн. орендної плати  за оренду комбайну згідно рахунку №2 від 20.01.2017  не є належним доказом сплати орендної плати за договором №2101/17 оренди транспортного засобу, оскільки як встановлено місцевим господарським судом, зараховані позивачем в якості орендної плати за договором №1310/2016 оренди транспортного засобу від 13.10.2016 укладеного між сторонами.
За наведених обставин справи, господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 100000,00грн. заборгованості за надані послуги з оренди транспортного засобу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок розміру 3% річних у сумі 6 592,00 грн та інфляційних у сумі 14 112,25 грн. судом визнано його арифметично правильним та таким, що підлягає стягненню в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 14.08.2017 року комбайн зернозбиральний LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400, був переданий в строкове платне користування фізичній особі-підприємцю Камінському В.В., що підтверджується актом прийом-передачі транспортного засобу від 14 серпня 2017.
Зазначає, що оскільки починаючи з 14.08.2017 року відповідач не мав змоги користуватися вказаним вище комбайном, то враховуючи вимоги частини 6 статті 762 ЦК України, він звільняється від плати за користування комбайном в період з 14.07.2017 року по 31.12.2017 року. Таким чином відповідач має сплатити орендну плату за користування комбайном за період з 21.01.2017 року по 13.08.2017 року.
Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги платіжне дорученням від 24.04.2017 року, за яким відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень за період перебування комбайну в оренді з 21.01.2017 по 13.08.2017 року. З огляду на викладене, відповідач зазначає про відсутність заборгованості перед позивачем за договором оренди транспортного засобу від 21.01.2017 року.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи на які посилається відповідач в апеляційні й скарзі, були досліджені в повному обсязі судом першої інстанції з дотриманням засад господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу. З огляду на в казане рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
21.01.2017 між ТОВ "Агромонтажбуд" (позивач/орендодавець) та ТОВ "Нормагро" (відповідач/орендар) укладено договір №2101/17 оренди транспортного засобу.
В п. 1.1 договору зазначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове, платне користування комбайн зернозбиральний LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400, а орендар зобов`язується прийняти названий комбайн та використовувати його виключно з метою надання послуг у рослинництві (збирання врожаю), а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.
Відповідно до п. 2.1 договору, орендодавець зобов`язаний в строк 10 календарних днів після набрання чинності цим договором передати в орендне платне користування орендарю визначений цим договором зернозбиральний комбайн в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача транспортного засобу здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується орендодавцем і орендарем.
В п. 3.1 договору визначено, що розмір орендної плати за цим договором з урахуванням її індексації становить 100 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16 666,67 грн.
Згідно п. 3.2 договору орендар сплачує орендну плату шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок орендодавця одноразово 100 000,00 грн. до 31 грудня 2017 року.
Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами з 21.01.2017 ( п. 5.1 договору).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2017 року включно ( п. 5.2 договору).
Пунктом 5.3 договору передбачено, що акт надання послуг оренди надається один на весь період користування транспортним засобом.
Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору ( п. 5.4 договору).
21.01.2017 сторонами був підписаний акт прийому-передачі транспортного засобу в платну строкову оренду.
В п. 1.1 акту сторони зазначили, що орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне строкове користування по 31.12.2017 року комбайн зернозбиральний570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400, для ведення діяльності у сфері надання послуг у рослинництві та інших видів діяльності не заборонених законодавством України.
Однак відповідачем плату за користування транспортним засобом здійснено не було, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення з ТОВ «Нормагро» 100000 грн. – неоплаченої орендної плати, 6592 грн. – 3% річних, 14112,25 грн. – інфляційних втрат.
Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. 
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей  626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України   за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
В статті 762 Цивільного кодексу України визначено, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги платіжне дорученням від 24 квітня 2017 року, як доказ сплати відповідачем на користь позивача коштів в сумі 50 000,00 грн. за період перебування комбайну в оренді з 21.01.2017 по 13.08.2017 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"    передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо сплатити певної суму коштів на підтвердження виконання умов конкретно визначеного договору.
Натомість, з платіжного доручення №1439 від 24.04.2017 року вбачається, що ТОВ «Нормагро» перерахувало ТОВ «Агромрнтажбуд» кошти в сумі 50000 грн. з зазначенням в графі «призначення платежу: плата за оренду комбайну згідно рахунку №2 від 20.01.2017 року», тоді як договір, який є підставою для стягнення заборгованості позивачем з відповідача у даній справі, був укладений між сторонами 21.01.2017 року, тобто вже після виставлення відповідачу вищевказаного рахунку.
Окрім того, матеріали справи містять договір №1310/2016 оренди транспортного засобу від 13.10.2016 укладений між ТОВ «Нормагро» та ТОВ «Агромрнтажбуд», предметом якого є також тимчасове платне строкове користування комбайну зернозбирального570R (рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400). Згідно п.п. 3.1.,3.2. вказаного договору розмір орендної плати становить 50000грн., термін оплати – до 20.01.2017 року.
З наведеного вбачається, що правовідносини сторін не обмежувались орендою комбайну зернозбирального570R лише за спірним у даній справі договором. Відповідач орендував вказаний транспортний засіб і в 2016 році та відповідно виконував платежі на виконання умов договору №1310/2016 від 13.10.2016.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що платіжне доручення № 1439 від 24.04.2017 на суму 50 000,00грн., з призначенням платежу: за оренду комбайну згідно рахунку №2 від 20.01.2017,   не може вважатись належним доказом, в розумінні ст. 76 ГПК України, сплати орендної плати за договором №2101/17 від 21.01.2017 року. 
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості ТОВ "Нормагро" за договором оренди від 21.01.2017 року.
Поряд з цим, оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення з відповідач на користь позивача орендної плати за договором від 21.01.2017 року з підстав користування з 14.08.2017 року комбайном зернозбиральним LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400 фізичною особою-підприємцем Камінським В.В., що унеможливило використання вказаного майна відповідачем, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 6  ст. 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин.
Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про звільнення його від сплати орендної плати.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2019 року, справа N 915/714/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 14.08.2017 року, ТОВ «Агромонтажбуд» передав, а фізична особа-підприємець Камінський В.В. прийняв у тимчасове платне строкове користування по 31.10.2017 року комбайном зернозбиральним LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400 (а.с. 102).
Враховуючи, що майно орендоване відповідачем за договором від 21.01.2017 року (термін дії договору до 31.12.2017 року) з 14.08.2017 року не перебувало в користуванні відповідача, а було передано в користування ФОП Камінському В.В. за актом приймання-передачі від 14.08.2017 року (а.с. 102), колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що вимога про стягнення орендної плати за період з 14.08.2017 року по 31.12.2017 року не відповідає положенням ч. 6  ст. 762 Цивільного кодексу України, а тому не підлягає задоволенню. Наведене безпідставно не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення. 
Доводи позивача наведені у відзиві на апеляційну скаргу про перебування спірного транспортного засобу в період з 21.01.2017 року по 31.12.2017 року в користуванні відповідача, спростовуються наявною в матеріалах справи копією акту приймання-передачі від 14.08.2017 року, а також письмовими поясненнями третьої особи у справі, в яких ФОП Камінський В.В. зазначає, що комбайн зернозбиральним LEXION 570R, рік виготовлення 2006, серійний номер 57600400 був переданий йому в оренду ТОВ «Агромонтажбуд» відповідно до акту приймання-передачі від 14.08.2017 року (а.с.101).
При цьому, доводи позивача наведені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що матеріали справи не містять доказів повернення орендодавцю майна з оренди від відповідача, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не було визначено обов`язку підписання акту-приймання передачі об`єкта оренди під час його повернення орендарем. 
За приписами ст.86 ГПК України суд оцінює  докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому  дослідженні  наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також  вірогідність  і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності (договору №2101/17 від 21.01.2017 року, акту приймання передачі від 14.08.2017р., платіжному дорученню від 24.04.2017 року №1439)  колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача оплати за фактичне користування комбайном за період з 21.01.2017 року по 13.08.2017 року включно, тобто за 205 днів користування, в сумі 57746,45 грн. Натомість в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача орендної плати за період з 14.08.2017 по 31.12.2017 року в сумі 42253,54 грн. слід відмовити, з підстав зазначених в ч. 6  ст. 762 Цивільного кодексу України.
Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 14 112,25 грн. інфляційних та 6 592,00 грн. 3% річних за період з 01.01.2018 року по 13.03.2020 року.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 р. у справі №924/532/19.
Здійснив перерахунок інфляційних втрат за період з 01.01.2018 року по 13.03.2020 року на суму заборгованості 57746,45 грн. (з урахуванням часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості за договором), колегія суддів вважає обґрунтованими до стягнення інфляційні втрати в сумі 8149,26грн. Таким чином в стягненні інфляційних втрат в сумі 5962,99 - слід відмовити.
Здійснив перерахунок трьох відсотків річних за період з 01.01.2018 року по 13.03.2020 року на суму заборгованості 57746,45 грн. (з урахуванням часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості за договором), колегія суддів вважає обґрунтованими до стягнення три відсотки річних в сумі 3810,29 грн. Таким чином в стягненні 3% річних в сумі 2781,71 грн.  – слід відмовити.
Пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За змістом п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, не з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції не встановлено обставини неможливості користування орендарем спірним майном, у зв`язку з передачею позивачем такого майна в користування третій особі, а також не застосовано до спірних правовідносин ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, що призвело до помилкового задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог.
За приписами ст. 129 ГПК України, колегією суддів, з підстав зміни судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових втрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.03.2021 р. у справі №906/297/20 задоволити частково.
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 16.03.2021 р. у справі №906/297/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" основної заборгованості в сумі 42253,54 грн., інфляційних втрат в сумі 5962,99 грн., 3% річних в сумі 2781,71 грн. та прийняти в цій частині нове рішення.
3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" основної заборгованості в сумі 42253,54 грн., інфляційних втрат в сумі 5962,99 грн., 3% річних в сумі 2781,71 грн.
4. Рішення господарського суду Житомирської області від 16.03.2021 р. у справі №906/297/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" основної заборгованості в сумі 57746, 45 грн. (п`ятдесят сім тисяч сімсот сорок шість гривень сорок п`ять копійок), інфляційних втрат в сумі в сумі 8149,26грн. (вісім тисяч сто сорок дев`ять гривень двадцять шість копійок), 3% річних в сумі 2781,71 грн.  (дві тисячі сімсот вісімдесят одна гривня сімдесят одна копійка) - залишити без змін.
5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" (13336, Житомирська область,   Бердичівський р-н, село Половецьке, вул. Центральна, буд. 41, код ЄДРПОУ 33009712) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" (09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 85-А, код ЄДРПОУ 39106787) - 1212 грн. (одну тисячу дванадцять гривень) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агромонтажбуд" (09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 85-А, код ЄДРПОУ 39106787) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нормагро" (13336, Житомирська область,    Бердичівський р-н, село Половецьке, вул. Центральна, буд. 41, код ЄДРПОУ 33009712) 1334 грн. (одну тисячу триста тридцять чотири гривні) судового збору за розгляд апеляційної скарги.
7. Господарському суду Житомирської області видати судові накази.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "17" червня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.