Ухвала
іменем України
 
24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 331/2874/19
провадження № 51-2487ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 29 березня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , скасував указаний вирок районного суду та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу цього суду
і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, прокурор
у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності ухвали цього суду, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваної ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення з огляду на положення статей 284, 370, ч. 3 ст. 404 і ст. 419 цього Кодексу та статей 2, 11, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у їх взаємозв`язку.
Посилаючись у касаційній скарзі на недотримання апеляційним судом кримінального процесуального закону, прокурор у касаційній скарзі не вказав, чи заявлялися в суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення клопотання, які усупереч ч. 3
ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції, взагалі відмовив.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування мотивів прийнятого рішення, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права, а також практики Європейського суду з прав людини.
Натомість прокурор у касаційній скарзі вказує на однобічність судового розгляду та
на невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також касаційна скарга прокурора містить суперечності в мотивувальній частині,
де він спочатку зазначає про відсутність будь-яких підстав, передбачених для застосування положень ст. 284 КПК, а потім вказує, що їх застосування можливе,
але з інших підстав, ніж ті, які обрав апеляційний суд.
Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК прокурор не долучив до касаційної скарги копій ухвали апеляційного суду, яку оскаржує.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3